prevod i obrada: MIRELOVAC
Zašto se smeješ?
Toliko sam uplašena.
- Zašto? - Ne znam.
Ne plaši se.
Kada sam bila mala kretali smo se celo vreme,
Pisali bih dnevnik,
i slagala bi ih u ove male...
...i krila ih po različitim mestima,
jer ako bi se nekada htela vratiti, čekali bi me delići.
- Jesi li se ikada vraćala? - Ne.
Vidiš? To sam ti i govorio. - Jer nisam imala potrebe.
O čemu su bile?
To su bile stare recitacije i pesme.
Stvari koje sam htela da se setim...
...života u toj kući ili šta sam najviše volela.
Zašto si otišla?
Zašto si ostavila sve te kuće?
Jer nisam imala izbora.
Ova kuća je puna čudnih zvukova.
Šta radiš?
Htela sam da vidim koliko je težak, da li ga mogu maknuti.
Čuo sam melodiju.
To je bilo pre godinu dana.
Ali to je ipak melodija.
Da potražim kolica?
- Za klavir? - Da.
Nosimo ga sa sobom?
Rekla je da ga uzmemo ako hoćemo.
Verovatno možemo naći bolji ako budemo...
Ima li nečega tamo?
Šta je to bilo?
Ne znam.
Možda je nešto palo na klavir.
Koliko je sati?
Mogu li dobiti minutu?
- Sačekajte. - Da?
Nema veze. - Jeste li dobro?
- Sigurno? - Da.
- Biću tu iza ćoška. - Hvala vam.
Ne, ne, nisi ti kriv.
Pa, bićemo...
Moći ćeš voziti do kuće? - Da. Ti?
Hvala što si me izveo. - Da.
Bilo je lepo. Zovi me sledeće nedelje.
Dobro.
Hej.
Ovo ne bi trebalo biti teško.
Večeras više ne želim pričati o tome, u redu?
Pa, možemo li razgovarati sutra?
Dobro, možda.
Evo.
Karlose! Ne, ne, ne, ne. Da, ne.
U redu?
Ne znam da li veruješ u duhove.
- Verujem. - Veruješ? - - Da, totalno.
Sledeći fenomen će vas oduševiti. Zvuči čudno, ali počinje ovako:
"Izvuci kartu, bilo koju", jednu. Jesi li?
- Zamisli neku sliku. - Da. Shvatam.
Dobro gledaj ovo.
Jer ako su duhovi sa nama u ovoj ukletoj kući...
...možda otvore karte. - Jebote.
Nema problem sa tim,
ako se dvoje ljudi vole.
Tako se izražava, znaš, kao...
Zvuči kao da ti se ne dopada što to žene rade.
Ako nije to i ako ne treba davati novac, onda...
I to su vaša dva pola? Pola?
Prioriteti ili šta već. Lova je samo lova.
Moraš skontati tu jednačinu. Šta sada? To sam i ja govorila. Nije samo...
Ne, ne, pronađi razlog. I ja hoću da znam šta se dešava!
Dakle, nema love. Šta ti je još ostalo?
Imaš... druge ljude.
Imaš Klaru, imaš vreme. Vreme je najvažnije.
Ali znaš o nama kao i svi, uzmi ili ostavi.
A Bog? Možda imaš Boga. Imaš li?
Šta? Boga? - Da. - Ne.
U redu.
Pa, ja ovako prekidam.
Pisac piše novele. Pesnik piše pesme.
Simfonista piše simfonije, što je najbolji primer
jer su najbolje pisane za Boga.
Šta bi se desilo da je Betoven
pisao "Devetu Simfoniju" i jednog dana se probudio
i shvatio da Bog ne postoji.
Onda bi sve sve one note i harmonije
koje je izmislio, završile u blatu,
kad shvatiš, "To je samo fizika."
Onda bi Betoven rekao, "Bingo, Bog ne postoji,
pa sam verovatno pisao za ljude.
Sad je obično sranje."
Nije imao dece, koliko ja znam,
- ali i da jeste... - Imao je nećaka.
- Šta je imao? - Nećaka, imao je nećaka.
U redu. Super. Onda je pisao za njih.
Ili za Besmrtnu Ljubav. - Da.
Ili ko god je to bio. Ali ostavimo sada ljubav
i hajde da se svi zavučemo pod ćebe, gde neko zamišlja,
"Ovo je nešto po čemu će me pamtiti."
I jesu. I mi smo.
I učinićemo koliko možemo.
Pravićemo svoje zaveštanje, deo po deo,
i možda će nas se ceo svet sećati, ili par ljudi,
ali napravićeš sve da još budeš tamo i posle smrti.
Još uvek čitamo knjige, još uvek pevamo pesme,
a deca se sećaju roditelja i baka i dedova,
i svi imaju porodično stablo, a Betoven ima svoju simfoniju,
kao i mi. I svi će je slušati i dalje...
...u doglednoj budućnosti. Ali...
...tu se sve počinje lomiti,
jer vaša deca...
Imate li dece?
Samo malo, ko ovde ima dece?
Ti? Deca će ti umreti.
I tvoja. I tvoja.
Hej, samo kažem. Svi će umreti,
i njihova deca, i tako dalje, i tako dalje.
A onda će se dogoditi veliki tektonski poremećaj.
Hozemiti će eksplodirati i pokrenuti zapadnu ploču,
okeani će se podići, planine će pasti,
i 90 % čovečanstva će nestati.
U jednom cugu. To je samo nauka.
Ko ostane...
...ići će na vrhove, i društveni poredak će se raspasti,
a mi ćemo postati lešinari i lovci
i sakupljači, ali možda će neko...
...neko ko bude znao melodiju koju su svi znali.
I svima će uliti malo nade.
Čovečanstvo je na granici nestanka, ali trajaće malo duže
jer je neko u pećini čuo melodiju a fizika u njihovim ušima
čini da ne osete samo glad i mržnju,
pa će čovečanstvo nastaviti
i civilizacija će se vratiti.
Sada ćete razmislti da završite tu knjigu.
Ali to nije sve.
Jer će planeta svako umreti.
Za par biliona godina sunce će biti crveni džin
pa će eventualno progutati celu zemlju.
To je činjenica. Poenta je u tome,
da ćemo imati prodavnicu na nekoj drugoj planeti.
Dobro za nas. Možda ćemo skontati da trebamo poneti ono što je najbitnije.
Poneće fotokopiju Mona Lize,
neko će je videti, pomešati sa vanzemaljskim bojama,
naslikati nešto novo, pa će sve biti sačuvano.
Ali ni to nije važno. Čak iako ljudi
odnesu neki snimak Betovenove "Devete Simfonije"
skroz u budućnost, budućnost će je razbiti od zid.
Univerzum će se širiti,
i na kraju će možda sve poneti sa sobom.
Sav vaš trud,
sve što ste vi i neki stranac
sa druge planete delili sa strancem iz budućnosti
sa neke potpuno druge planete za koju niste ni znali,
sve zbog čega ste se osećali važnim,
sve će nestati.
Svaki atom u ovoj dimenziji...
...raspašće se tek tako...
I sve one čestice
ponovo će se skupiti...
...i univerzum će se
raspasti u toliko male komade koji niko neće moći da vidi.
Dakle, možete pisati knjigu...
...ali stranice će izgoreti.
Možete pevati pesme i pisati ih.
Možete pisati igre i nadati se da će ih ljudi pamtiti...
...usavršavati ih. Možete praviti kuću iz snova...
...ali ništa od toga neće biti važnije
od zabadanja prsta u zemlju radi kopanja groba.
Ili...jebanja.
Pretpostavljam da je to isto.
Hvala ti Bože, za ovaj mali blagoslov,
koji smo dobili kao tvoju nagradu.
Preko Hrista, našeg Boga. Amen.
Ovo je dobro.
To je dobro.
Napravićemo ovu kuću.
Baš tamo.
Tamo. Vidite? Znam da vidite.
Malu kućicu, ali...
...ali ja ću vam napraviti veću.
Tu smo.
Razgledajte malo.
Tamo imamo dve sobe sa kupatilom.
Kuhinja je tamo. Tamo je kabinet.
Nismo imali stanara nekoliko meseci...
...pa je malo prljavo. - Ide li klavir uz kuću?
Oduvek je...
Oduvek je tu. Pa... ako hoćete... - Ide li?
Uvek je bio tu.
- Ne čujem te. - Da, ako sviraš...
- ...ne možeš me čuti. - Šalim se. - Oduvek je tu.
Ako hoćete, odneću ću ga. - Ne.
Imam posla. Osećajte se kao kod kuće.
Hvala ti, Linda.
Halo? Hej.
Ne, pokazujem im kuću.
Što je dobro. Shvatam.
To ljudi rade. Odlaze, pa se opet vraćaju kući.
Ja sam uvek bila ovde.
Šta toliko voliš u ovoj kući?
Ozbiljno? - Istoriju?
Šta ti to znači? - Dušo, mi imamo istoriju.
Ne koliko ti misliš.
Ovo nije trebalo biti ovako.
Zajedno smo trebali odlučiti.
Razumeš? - Da.
Zašto onda ja sama odlučujem?
Jer ja neću ono što ti hoćeš.
Hoćeš da ostaneš ovde?
Zašto?
Hej.
Šta je?
U redu je. Možemo ići.
Ne razumem.
Nešto je palo na klavir.
Koliko je sati?
Preuzeto sa www.titlovi.com