www.titlovi.com
Piter. -To je samo san.
To je samo san.
Nastavi spavati.
Čime se bavite?
Ja sam muzičar. -Džez?
Koje još vrste muzike postoje?
Sviraš li igdje? -U "Elingtonu".
"Elington", u ulici Blandli?
Misliš, svirao si tamo? -Ne, svirao sam tamo prošlog vikenda.
"Elington"? Mjesto sa onim kipovima ispred? -To je to.
Ako se ne varam, to mjesto ne radi već godinama.
Ne znam na šta ciljate.
Felikse, reci mi ko je predsjednik SAD-a.
Kakvo je to pitanje? -Zanima me.
Ronald Regan.
U kojoj smo godini?
1987.
ANTEROGRADNA AMNEZIJA
Jesmo li se upoznali ranije?
Ovde. Prošle sedmice.
Kako je na novom poslu?
Nemoj me krivo shvatiti, drago mi je što mi prebaciš pokoji slučaj...
Procjenjivanje me podsjeća na dane kad sam ti bio asistent.
Nedostaje ti Sidnej? -Ne.
Analize.
Moji pacijenti. Više nego što sam mislio.
Zar ne misliš da je tebi potrebnija pomoć nego njima?
Nije lako. Suočiti se sa stvarima.
Kako bi se ti suočio sa stvarima? -Pit?
Ja sam ovde da pomognem tebi.
I stvarno to cijenim.
Nisam bio siguran da si uopšte živ.
Ja nađem najljepšu curu na kampusu, ti odeš za Sidnej.
Nema te godinama. -Takav je život.
Život.
Kako Kerol prolazi kroz sve ovo?
Razorena je.
Možeš li izgovoriti njeno ime?
Da. -Reci kako se zove, Piter.
Ivi.
Iv... Ivi.
Dušo, porezala si se.
Preživjećeš.
Šta ti je odvuklo pažnju? -Šta?
Rekao si da si odvratio pogled sa Ivi taj dan.
Šta ti je zapravo odvuklo pažnju?
Ne mogu se sjetiti.
Vratiće ti se.
Samo mi treba san.
Samo želim sklopiti oči... -Počinjem mrziti ljude.
Ne želim da me liječite.
Želim spavati. -Bilo je tako strašno...
Dosađujem li vam?
Slušam vas.
Ignoriše me cijelo vrijeme, znate?
Ko? -Peni.
Ko je to? -Moja kćerka.
To joj nije pravo ime. Tako je zovem.
Iako ne znam ni zašto je zovem. Ponekad mi se čini da sam nevidljiva.
Ja te vidim.
Ponekad se pitam šta radim ovde.
Kako to misliš? -Znate šta mislim.
Razmišljate o tome da se ubijete?
Jednostavno to ne mogu uraditi.
Zdravo? Koga ste došli vidjeti?
Jesu li mama i tata sa tobom?
Želiš li ući?
Uđi.
Ja sam doktor Bauer. Možeš me zvati Piter.
Sjedi. Izaberi.
Dobar izbor. Ta je udobna.
Jesu li ti dali bilješku, ili nešto, da pročitam?
Elizabet Valentajn. Sviđa mi se tvoje ime.
Zdravo, Elizabet.
Možeš li govoriti?
Znam da znaš čitati.
Znaš li pisati?
Ne brini. To je samo voz.
Čekaj, čekaj.
Šta radiš?
Ništa. Tražim dokument starog slučaja.
U kutiji stvari?
Izvini. -Nema potrebe da se izvinjavaš.
Jesam li te probudio? -Nisi.
Jesi li popila tablete? -Spavala sam cijeli dan.
Pitam se da li da ih uopšte uzimam.
Pa da bude kao prošli put?
Izvini.
Prestani se izvinjavati. Molim te.
Godišnjica nam je sljedeće sedmice. -Godišnjica?
Godišnjica je nešto što se slavi.
Zašto smo se preselili ovde, Piter?
Znaš zašto smo se preselili.
Da krenemo dalje.
Sranje.
Hajde.
Elizabet?
Kako si ušla ovde?
Elizabet?
Šta je bilo?
Šta vidiš?
Sačekaj.
Želim da pokušaš govoriti, ok?
Šta je bilo? Šta je tamo?
Elizabet?
Biću iskren, Pit. Čujem samo voz i mnogo buke.
I tebe kako pričaš sa sobom.
Da nema ove lutke, teško bi me uvjerio da ne umišljaš sve ovo.
Zašto bi umišljao?
Koliko bi sada Ivi imala godina?
Ma daj, Dankane. -Elizabet Valentajn, tako se zove, zar ne?
Da. U tom trenutku je prošao voz.
Kuda je prošao voz? -Iza nje.
Želim da malo razmisliš. Njeni inicijali. -Čiji?
Djevojčini, Elizabet Valentajn. Njeni inicijali. -EV (I Vi).
A lutka? Odakle ona?
Može biti odasvud. Možda je od Ivi.
Govoriš kao da nešto nije...
Sjedi.
U redu je, Pit. -Ne osjećam se tako.
Dobro.
Jang bi rekao, "sad smo napredovali". Samo se opusti.
Reci mi kako se tačno osjećaš.
Smiješno je.
Nisam to ranije primijetio. -Šta?
Tu sliku.
Sanjam o tome.
"Zimski pejzaž sa zamkom za ptice". Jednostavan naziv.
Kad bolje pogledaš, nađeš nešto čudno. Skriveni detalj.
To je zamka za ptice.
Vidiš zamku za ptice iza prozora.
To mi preovladava u snu. -San te pita nešto.
Ko vuče konce? Koga to ne želiš vidjeti, Piter?
Ko je na tom prozoru?
SELEKTIVNA MUTAVOST, HISTERIJA, TRAUMA?
Drugi.
Ko?
Ivi.
Promašio si stanicu.
Erika, tvoja pacijentica.
Erika?
Spavao si.
Koja je bila zadnja stanica? -Sjećaš se o čemu smo pričali neki dan?
Razmišljala sam o tome. Kako se ne mogu ubiti. Jesi li ti?
Ja moram... -Shvatila sam zašto. Prosto je.
Već sam...
SMRTOVNICA
Fallecida.
Dankane, Piter je.
Znam da je kasno. Molim te, nazovi me.
Molim te.
Čudno je to, što su svi umrli na isti dan. -12. juli?
Da.
Znači li ti taj datum išta?
Ništa. -Siguran si? Razmisli.
Dankane, ne bih ti ovo spominjao da ni sam ne mislim da je ludo... Vidi.
Ovo su pacijenti.
Evo spiska.
Ne govoriš ništa.
Znam da ako razmislim logički...
Mora da ludim. Da imam nekakav slom.
Čak i da je to u pitanju, neke stvari ne razumijem.
Poput?
Poput činjenice da si mi ti uputio te pacijente.
Ako sam ti ja poslao te pacijente, šta sam onda ja?
1987.
Vidi. -Zdravo, tata.
Uđi.
Zar nisi zauzet?
Došao si autom? -Ne. Vozom. -Kako ide posao?
Posao je, kako god.
Bacaš li ikad išta?
Šta je bilo? -Kako to misliš?
Šta se dešava? Dođeš nenajavljen, bez auta, bez Karol. Jeste li vas dvoje ok?
Mislio sam da sam ja psihijatar. -Ja sam policajac.
Penzionisani. -Još imam njuh.
Vidim da nemaš mamine slike. -Prošlo je 10 godina.
Ne diraj to.
Šta uopšte radiš ovde? -Muške stvari.
Muške stvari. Uvijek si bio ovde kad sam bio mali. Izbjegavao si nas.
Žao mi je što nisam došao na Ivinu sahranu.
Bio sam previše uznemiren.
Tako se kaže kad si pijan u današnje vrijeme.
Koliko ostaješ? -Nekoliko dana. -Sigurno želiš svoju sobu.
Hoćeš nešto pojesti?
Nemoj me čekati.
Zdravo, Beri.
Isuse Hriste.
Sranje, druže, imao si nekoliko usranih godina,
ali drago mi je što te vidim.
Jebeni život.
Ne mogu zamisliti kroz šta prolaziš.
Razmišljao sam mnogo o prošlosti, uljepšavao sam stvari koje sam uradio.
Želim da popričam sa tobom o nečemu.
O čemu?
O onom šta se desilo.
O čemu govoriš?
O 1987.
Znaš, o 1987.
Ne misliš valjda na...?
Sranje, obećali smo. -Da.
Nećemo pričati o tome. -Bili smo tinejdžeri. -Tačno, bili smo dijeca.
Nekako, mislim...
Ivi je mrtva i nešto... neka vrsta... -Šta? Neka vrsta čega?
Ni ja ni ti ne znamo šta se desilo te noći. -Ljudi su umrli.
Možeš li prestati... -Ljudi su umrli.
I došao si ovamo da iskopaš to sranje?
Ne znam. Možda trebam da olakšam savjest.
Sa kim? Sa policijom?
Ja nisam ti. Nisam bogat. Ne mogu platiti advokate.
Vjerovatno te za to strpaju u zatvor.
Čak i ovom prokletom gradu. -Vjeruješ li u duhove?
Znaš šta? Jebi se, Piter. JEBI SE!
Kloni me se, jasno?
Podsjeti me, zašto radimo ovo? -Imamo 14 godina i djevci smo.
Ako je ovo mjesto za ljubljenje, imaš li cure? -Kao da bi znao šta treba raditi.
Kako si saznao za ovo mjesto? -Stiv mi je rekao.
Tvoj brat? I povjerovao si mu? -Zašto ne bi?
Mrzi te. -Šta ti znaš? Vjeruj mi.
Ideš li?
Pogledaj ono. Džekpot.
Započni šou.
Otkud znaš da tamo nisu dva frajera? -Šta ti je?
Možda ne bi trebali gledati ovo.
Dobro, onda idi. Reći ću ti šta je bilo.
Šta je to? -Sranje. -Jesu li nas vidjeli?
Mislim da su nas vidjeli. -Jesi li čuo to?
Šta? -Slušaj.
Voz. -Sranje. Bicikli!
Beri!
VOZ SKRENUO SA PRUGE 47 MRTVIH
Tata?
Pogledaj.
Elizabet!
Znači, vi ste jedini umješani.
Tako je.
Jeste li u rodu sa Bilom Bauerom?
Ja sam mu sin.
Nije li vam otac u to vrijeme bio narednik?
Niste mu to spomenuli?
Ne.
Zašto to sada spominjete?
Želim... staviti tačku na stvari.
Kako treba.
Izvinite me na sekundu.
Izvinite zbog ovoga.
To vam je mama? -Da.
Poginula je u nesreći.
Žao mi je. -Nije to neka tajna.
Mora da vam je teško zbog moje izjave. -To mi je posao.
Mislio sam... -Znam šta ste mislili.
Rijetki bi se mogli suočiti sa onim što ste uradili.
Cijenim vašu iskrenost.
Podnijeću izvještaj istražnom sudiji.
Ne vjerujem da će vas optužiti. Bili ste tinejdžer.
U najgorem slučaju, to je čin nemara.
Hvala.
Bila sam u vašoj kući jednom. Vaš tata me pozvao nakon nesreće.
Mama je jedina poginula iz ovoga grada.
Bio je fin prema meni. Vaš tata.
Nakon toga sam htjela postati policajac.
Ćao, srce. Kod tate sam. Žao mi je što tek sad zovem.
Morao sam staviti tačku na neke stvari ovde.
Na nešto što se desilo davno.
Stvari će biti bolje, Kerol. Obećavam.
Volim te.
Hvala što koristite ovu uslugu. Stisnite zvjezdicu za dalje, ili spustite.
Tata?
Kako ti je grlo? -Skloni se.
Tako se ne priča sa starim prijateljem. -Šta želiš?
Nije bitno šta ja želim.
Mi smo tvoji duhovi, Piter. Ti si taj koji se drži nas.
Stavio sam tačku na sve. Rekao sam istinu.
Zašto smo još uvijek ovde?
Dva bicikla, skreću voz sa pruge. Misliš da je to stvarno moguće?
Slušaj. Neka sjećanja su tako neprihvatljiva da činimo sve da
ih zaboravimo. Ako to ne uspije, onda ih mijenjamo. Pogledaj se.
Jedva da se sjećaš smrti svoje kćerke. -Kakve to veze ima sa ovim?
Saznaćemo sad. Ali, ti znaš, duboko u sebi.
Piter, šta ti je odvuklo pažnju?
Rekao si da si odvratio pogled tog dana kad je Ivi umrla.
Šta je to čega se ne želiš sjetiti?
Beri!
Pozornica Hening.
Ne diraj ništa. Dolazim.
Evo nas opet.
Šta se desilo?
Našao sam ga tako. -Nisam na to mislila.
Zar to nije slučajnost?
Obojica smo ostavili bicikle na pruzi.
Rekao sam sinoć Beriju da ću dati izjavu policiji.
Molio me da ga ne spomenem. -Čemu sad da vjerujem,
ovoj priči, ili onoj od jutros?
Prijatelj mi je. Nisam ga htio uvući u ovo.
Žao mi je.
Kad razbistriš glavu, očekujem poziv.
Odvedi ga kući.
NESREĆA VOZA RIJEŠILA TAJNU
TIJELO ELIZABET VALENTAJN NAĐENO MEĐU OLUPINAMA VOZA.
Ovo sam našao u signalnoj kabini. Čini se da je dugo bio tamo.
Laku noć. -Laku noć.
Mislim da nije bila u vlaku.
Mislim da se sjećam da sam je vidio kako trči od auta prije nesreće.
Mislite da se sjećate? Kako znate kako izgleda?
Mislićete da sam lud.
Ja...
Izgubio sam kćerku prošle godine.
Mislim da sam otvorio nešto. Ne znam.
Ali, vidim ih.
Ljude iz nesreće.
Tražim da mi pomognete.
Mislim da vam ne mogu pomoći.
Na način na koji vam je pomoć potrebna.
Tvoja majka. Erika.
Ima engleski naglasak. Zvala te Peni.
Ne znam kakvu igru igrate, Piter. -Otkud bih to znao?
Kako?
Jesam li u pravu?
Ne pomažete ni sebi, ni drugima u ovom trenutku. Morate ići kući.
Idite kući.
Molim te. Pomozi mi.
Elizabet.
Elizabet Valentajn.
Isuse.
Barbara? Koliko je sati? -Kasno je.
Ako tražiš Pitera, nije ovde. -Možda je tako i bolje.
Možemo li popričati?
Hvala. -Šta te muči?
Izvukla sam vaš stari izvještaj o nesreći voza? Sjećate li ga se?
Govorite o nečemu što se desilo prije 20 godina. -Imate pravo.
Samo želim razjasniti neke stvari.
Slušaj, Barb.
Razumijem da si izgubila nekoga u nesreći. Lično ti je.
Šta je bilo, bilo je. Kako god, bila je to nesreća.
Ali sam ipak dužna istražiti izjavu vašega sina.
Posebno nakon Berijevog samoubistva.
Dva dječaka greškom ostave bicikle na pruzi.
Ubistvo iz nehaja. Država ga ne može osuditi nakon 4 godine.
Nisam sigurna da se to desilo baš tako.
Rekli ste da ste primili poziv u stanici.
I otišli ste do mjesta nesreće? -Da.
Kojim putem ste išli? -Samo je jedan. Akston.
Akston? -Prelaz preko pruge na Akston putu je bio blokiran olupinama.
Kako ste prešli preko pruge?
Na drugoj ste strani jednimo mogli biti, ako ste bili tamo prije nesreće.
Našli smo ovo u signalnoj kabini večeras.
Sigurna sam da pripada ovoj djevojci.
Elizabet Valentajn. Nestala učenica.
Sjećate se tog slučaja, zar ne? Bili ste glavni.
Nakon što su joj našli tijelo u olupinama, zatvorili ste istragu.
Od svih žrtava nesreće, jedino je njen uzrok smrti nezaključiv.
Dođi ovamo.
Mislim da vam je sin vidio nešto te noći.
I mislim da znate šta je vidio.
Moraćete pitati Pitera šta mislite da je vidio.
Držim se svoje prvobitne izjave.
Hoće li vam smetati ako sačekam Pitera ovde? -Slobodno.
Hoćete šolju čaja? -Ne, hvala.
Zašto si budan?
Brinuo sam se. Uzeo si mi auto.
Gdje si bio? Šta si radio?
Prisjećao se? -Čega?
Sjećam se svega.
O čemu govoriš?
Elizabet Valentajn.
Vidio sam te.
Kako je siluješ, ubijaš i bacaš njeno tijelo u olupine voza.
To je...
To je ludo.
Pričaš gluposti. Uznemiren si. Uđi unutra. Hladno je.
Daćemo joj šansu.
Zašto ne nazoveš. -Koga? -Priznaj.
Zbunjen si. -Uradi to, ili ću ja.
Koga zoveš?
Ne radi to, sine.
Upozoravam te.
Šta si uradio?
Ulazi u garažu.
Kažem da uđeš u garažu.
Drži ruke da ih vidim.
Kako je bilo natjerati me da vjerujem da je sve moja krivica?
Misliš da si nevin? I ti si ćutao o tom. Jabuka ne pada daleko od stabla.
Rekao sam ti da držiš ruke da ih vidim.
Koliko si djevojčica ubio?
Hajde. To neće nestati sa mnom.
Upomoć.
Halo?
Hajde.
Upomoć.
Piter! Upomoć! Pomozi mi!
Upomoć.
O čemu razmišljaš?
O djeci.
preveo: adm1r
Preuzeto sa www.titlovi.com