Terminal A Međunarodne zračne luke Boston.
Prijevoz između terminala...
Laptop izvadite iz torbe.
Propisi bostonske policije i Uprave za zrakoplovstvo nalažu zbog sigurnosti...
Uskoro sam doma, za sat vremena sam gotov s poslom. Pilote, daj mi...
U ovoj četvrtini moraju zabiti...
Ne laži mi. Zvučiš kao jedno od moje djece.
Izlaz 26. Gđice Lauren Goodwin, javite se na izlaz 26.
Opet su u gomili. Dva manje i deveti iz njihove...
Tako je naporna.
Elizakujo, dovuci svoje mršavo dupe ovamo.
Što se događa? -Nemoj poklopiti.
Prtljagu podignite na traci 3.
Javite se osoblju... -Ugradi nadzorne kamere po cijeloj kući.
Osim u spavaćoj sobi. Christie to ne bi htjela.
Čak mi je i čistač bazena poludio. Ne, ozbiljan sam.
Da, sam od sebe iskoči iz bazena.
Let 3598 polijeće prema Manchesteru u New Hampshireu.
Molimo vas, koristite izlaz A6.
Zrakoplov polijeće na vrijeme u 16.15 sati.
Putnici za let 3598 prema Manchesteru u New Hampshireu,
molim vas, koristite izlaz A6...
Halo? -Bok, ja sam. Upravo sam sišao s aviona. Što radiš?
Što radim? Idem pokupiti Johnnyja iz škole i dadilju s autobusne postaje.
Vraćam se u labos jer smo prenatrpani poslom.
Sharon, dali su ponudu. Jako veliku ponudu.
Za sva prava za "Noćnog putnika." Radi se o grafičkim platformama,
virtualnoj stvarnosti, algoritmima, korisničkom sučelju, svemu.
Baš super, Clay. Čestitam. -Da.
Da, nije mala stvar.
Hoćeš li večeras proslaviti? -Proslaviti? Ne.
Da, imaš što i slaviti.
Pretpostavila sam da želiš proslaviti s nekim. -Baš i ne.
Nisi s nekim? -Ne.
Nemam nikog. -To je tata?
Mogu li pričati s njim?
Bok, tata. -Bok, kompa. Kako si? -Danas smo radili vježbe s padobranom.
Na palicu staviš mali padobran.
Moj zamah je je barem 100 puta brži. -Super.
Dolaziš doma? -Da, uskoro.
Samo želim da dođeš doma... -Sranje.
Bok, Shar, ja sam. Ispraznila mi se baterija.
Gle, ima let za Manchester koji kreće za sat vremena.
Clay, nema te više od od godine dana. Volim te, ali nije tako jednostavno.
Volio bih vidjeti svog sina. Sranje. -Vrijeme vam je isteklo.
Trebam još love. Čekaj. -Ubacite još...
Što ti je?! Prestani!
Makni se s njega! Što to radiš?! Makni se!
Pusti je!
Prestani!
Brzo!
Mili Bože, Chloe! -Ne diraj je!
Neću je dirati! -Možda je zarazna. -Moram nazvati 112!
Halo?!
Da ti vidim ruke! Ruke u zrak!
Zašto si napravio to? Sve ćeš ustrijeliti? Što se događa?
Nemam pojma! -Idemo! -Ne rabi mobitel. -Zašto? -Oni su ih rabili.
Upomoć!
Nemoj! Stani, normalan je!
Hajde, idemo!
Nemojte rabiti mobitele. -Probali smo, ali ovdje dolje nema signala.
Moramo se izaći iz zračne luke dok ne izgori.
Da odemo? Ne idemo nikamo. -Ima li ovaj vlak vlakovođu?
To bi bio ja. -Možemo li otići? -Ne. -Ne!
U centrali su ugasili struju, uključile su se kočnice
i ovaj vlak ne može prijeći više od 15 metara. -Sranje.
Možemo ići pješke. -Pješke? -Pješke? Nitko ne ide pješke. -Što si rekao?
Pješke. Imam karte sustava i tunela za održavanje s označenim izlazima.
Možemo izaći pješke. -Odlična ideja. Najbolji si mi prijatelj.
Hodali biste tračnicama? Ludi ste! Što ćete kad vlak opet krene?! -Idemo.
Ne morate s nama ako nećete. Baš me briga. -Vi ste idioti. Tu smo sigurni.
Samo ako ne potraje duže od 24 sata. -Molim? -Podzemne vode.
Radnici kanalizacije ispumpavaju podzemne vode.
Ako nitko ne rukuje pumpama, poplavit će se cijeli sustav.
Sve ovo bit će pod vodom. Morat ćemo na terminal ili na ulicu.
Ako Boston gori ili je istina ono što govori...
Ne slušajte ga. Nećemo biti ovdje tako dugo. -Ostaješ ili ideš? -Proći će!
Kao i uvijek. -Mogu li ja s vama?
Neću te zaustaviti. -Mrak! Vidimo se! -Ne poznaješ ga! -Adio!
Misliš da se ovo događa svugdje ili samo ovdje?
Uskoro ćemo saznati. Ako ostanemo bez struje, događa se svugdje.
Nitko ne rukuje trafostanicama. Sigurno spašavaju živu glavu kao i mi.
Pitam se koliko je ljudi pričalo na mobitelima kad se to dogodilo. -Puno.
Previše. Svi. A oni koji nisu nadrapali u prvom valu,
nadrapali su kad su probali nazvati 112 ili svoje obitelji.
Ja sam Tom Mccourt. -Clay Riddell. Drago mi je.
Mike Mattick. Zovu me DJ Liquid. -Nemoj stati. -DJ.
Moram doći do Kent Ponda. Moja obitelj je tamo.
Imam ženu i sina. U New Hampshireu. Kent Pond?
Imate nekoga da navratimo do njih? -Imam trebu. -Rekao si "treba"?
Da, što ti imaš, ha? -Hajde.
Moj muškarac me ostavio, tako da nemam nikoga. Živim sam.
Imam signal. Što to znači? -Ne znam. Makni ga.
Jesu li normalni? Izgledaju li vam normalni? -Ne znam.
Želiš riskirati? Što je abnormalno?
Sranje! Idemo!
Hajde! Trči!
Hajde!
Hajde! Daj mi ruku! Hajde!
Kontejner! Ja ću!
Brzo.
Čekaj malo.
Znao sam je.
Koji kat? -Drugi. -Kreni.
Sranje! Požuri.
Da, ne radi.
Misliš da je sigurno slati poruke? Baterija mi je prazna.
Moram obitelji poslati poruku da vidim jesu li dobro. Posudiš mi mobitel?
Sva slova su ispremiješana. Izokrenuta.
Ubaci moj mobitel u zamrzivač.
Tako će baterija duže trajati. Trebat ćemo ga da provjerimo signal.
Ne budemo li zvali, potrajat će nam par dana.
Ovo si ti nacrtao? -Da. Moj grafički roman.
Mislio sam na onog jadnog dečka dolje u tunelu.
DJ... Liquid?
Kvragu.
Kanimo li preživjeti ovo, što god ovo bilo,
ljudi će morati maknuti postrance
svoje finije osjećajnosti.
Ako ne budu mogli, umrijet će.
Ima li koga? -Zvuči li normalno? -Ima li koga?
Molim vas, otvorite. -Jesi li normalna?
Što ti misliš? Otvori vražja vrata.
U redu. -Živim na katu iznad.
Da, već sam te znao vidjeti. Ja sam Clay. -Tom. -Ja sam Alice.
Mislim da biste trebali zatvoriti žaluzine, ovako nije pametno.
Zatvorite žaluzine. Neće dobro završiti ako nas netko vidi.
On će ih zatvoriti. Tome, zatvori ih. Vidiš? Zatvara ih.
Jesi li ozlijeđena? -Kako to misliš, ozlijeđena?
Jesi li fizički povrijeđena? Mogu li ti pomoći? -Ubila sam svoju mamu.
Ubila sam svoju mamu.
Želim skinuti ovu haljinu jer užasno smrdi.
Po krvi i znoju i parfemu moje mame.
Moja cura je ostavila traperice. Trebale bi ti odgovarati.
Imam i pidžame. Imam puno pidžama.
Dobro je? -Da, samo sam umorna.
Evo, želiš li možda...
Ima malo tople vode ako se želiš otuširati.
Dobro. Hvala.
Tome, ja ću ujutro u zoru krenuti prema sjeveru, prema Kent Pondu.
Mislim da biste ti i Alice trebali poći sa mnom.
Clay, jako mi je žao za tvoju obitelj.
Ne treba ti biti žao jer ti nema zbog čega biti žao.
Moj sin ima mobitel, ali nikad ne zove.
Samo šalje poruke. Voli igrice.
Ali moja žena ima mobitel i zvao sam je netom prije sveg ovog.
Kad sam upoznao tebe. Ne znam je li ga koristila.
Jako mi je drago da sam danas naletio na tebe, Tome.
Dobro si?
Našla sam cigarete u tvom džepu. Nadam se da nemaš ništa protiv.
Ne, ne.
Izvoli, popij nešto. -Ne. -Želiš li nešto za pojesti? -Ne.
Ako nekamo idete, mogu li s vama? -Nadao sam se da ćeš to reći.
Definitivno. -Da.
Probat ću se malo odmoriti. -Mi ćemo biti tu.
Da.
Znači...
Misliš da je ovo nekakav teroristički napad ili što? -Ne znam.
Tko je god odgovoran, nas troje je kao tri kukca koji su imali sreću
da izbjegnu da ih ne pregazi div.
Poput ptica su. Ponašaju se poput jata ptica.
Ne sviđa mi se to. Meni se ta jata uopće ne sviđaju.
O čemu se god radilo, moram stići do Kent Ponda
i vidjeti što mi je sa ženom i sinom.
Ako vas dvoje ne želite poći sa mnom, razumijem vas.
Stanite.
Sranje. -Što?
Ne znam. -Da se vratimo?
Bože! Upomoć!
Upomoć! -Isuse.
Bože. -Da im pomognemo? -Ne.
Ništa ne možemo. -Vraćamo se ili idemo odmah naprijed. -Ne, idemo. Ne gledaju.
Kamo su nestali? -Možda nam se posrećilo pa su se "ugasili",
kao kad su u podzemnoj željeznici izgubili signal.
Tome. Tome.
UPOZORENJE: NAORUŽAN SAM Smatram se pacifistom,
ali sad bih volio imati pištolj. -Dečki,
to nije dobra ideja. -Uđem s rukama u zraku i kažem da želim pričati.
Ili pozvonim. Što se najgoreg može dogoditi?
Ja sam crnac sa željeznom polugom. Ne idem tamo.
A sada? -Sad je to nešto skroz drugo.
O, moj Bože. O, moj...
Pobrini se za Alice. Ja ću uzeti ono po što smo došli.
Izvoli, uzmi ovo.
Što? -Vidi njega. -Da, temeljna obuka. To se ne zaboravlja.
Uzmi streljivo.
Kako se ovo puni? -Netko je vani.
Što? -Sam je.
Navuci zastor.
Hej, jesi li dobro?
Zdravo.
Zdravo. -Momak!
Sranje.
Izgleda da ne putuju svi u jatima...
Jebeš ovo.
Idemo!
Koji vrag?
Izgleda da su programirani da se povuku kad zađe sunce.
Kao da su to zajedno napravili. Kao nekakav automatski odgovor.
Meni nije jasno kako su svi oni znali točno gdje smo tako brzo.
Nije da su nas gledali.
Barem ne svojim očima. -Ne svojim...
Hoćeš reći da kad nas je dječak vidio da su nas svi vidjeli?
Kako drugačije to objasniti? -Vidoviti su? -Telepatski povezani.
Možda signal prolazi kroz njih
kao da su jedna velika organska mreža. -Kolektivan um.
Da. -Ti imaš pametnije objašnjenje?
Zašto misliš da su i dalje tamo? Ma što se tamo dogodilo i kako,
misliš da nisu pobjegli? -Da su na sigurnom, ostavili bi mi poruku.
Glavninu novca izgubio sam u krizi 2008.
A glavninu emotivne stabilnosti izgubio sam u rastavi 2009.
Tada sam mislio da je to kraj svijeta.
Što je to? Čujete to? -Da.
Glazba.
Pozdrav, gospodo, gospođice. Dobro došli u Akademiju Gaiten.
Ako tražite mjesto za prenoćiti, imamo pregršt soba.
Momci koji nisu imali mobitele su pobjegli.
Oni koji su uh imali... -Znamo.
Ja sam Jordan. Ovdje sam na stipendiji. Živio sam u Hollowayu. -Bravo, Jordane.
Da, gospodine. To mi je i ravnatelj govorio. -Charles Ardai. Ravnatelj.
Mobiteli su izazvali veliki problem, zar ne?
Ja sam ih zvao vražjim interfonom. -Zgodno i prikladno.
Čemu glazba? -Jeste li se kao dijete ikad igrali glazbenih stolica?
Da. -Dokle god svira glazba, nemamo se čega brinuti.
Idemo baciti pogled pa idemo u ložu Cheatham na večeru.
Nema ni 200 metara od stadiona Tonney.
Pas mater.
Glazba svira s njihovih mobitela? -Ne brinite, neće se probuditi.
Kako to da ste sigurni u to?
Pogledajte. -Što to radite?!
Ne, ne miče se.
Mogao bih mu prerezati grkljan, a on me uopće ne bi probao zaustaviti.
Nitko iz njegovog okruženja mu ne bi pohitao upomoć.
No kad bih to probao za dana, raskomadali bi me.
Glazba im dolazi i iz usta. Nije glasnija od šapata, ali se čuje.
Dođi. -To si samo umislio.
Nema šanse da stvarno pričaju. -Dođi i poslušaj.
Kao da ne dišu.
Čujem. Čujem. -Kako je to moguće bez odašiljača?
Oni odašilju. To je nova vještina koju su stekli.
Mijenjaju se zabrinjavajućom brzinom.
Možemo li razgovarati unutra? Molim lijepo.
Ne možemo precijeniti razvojne skokove kojim ovdje svjedočimo.
Čini se da su eusocijalni. Poput kolonije pčela ili mrava.
Djeluju radi dobrobiti skupine kao cjeline.
Nema nadmetanja ni sebičnosti.
U biti, možda se radi o sljedećoj fazi ljudske evolucije.
Svaki čovjek na planeti Zemlji bit će dio jednog velikog organizma.
Bez individualnosti. Bez privatnosti. Ma dajte. -Bez ratova.
Bez iscrpljivanja resursa. Bez konflikta. -Ne, hvala.
A zašto noću leže tako mirno otvorenih očiju slušajući glazbu...
Mislimo da ponovni podižu svoj sustav.
Da, maltene im na čelima piše: "Molimo pričekajte, software se nadograđuje".
Mislite da su im isprali mozgove? -Da. Ipak, što je mozak?
Veliki hard disk. Organsko sklopovlje.
Nitko ne zna koliko ima bajtova. Recimo, giga na googolplex.
Beskonačno bajtova. Kad bi vaš mozak mogao izbaciti podatke o sebi,
pisalo bi: "2% se koristi, 98% raspoloživo". -Holmes, zadivljuješ me.
Volim kibernetiku. I cyberpunk fikciju. Williama Gibsona.
Voliš li Neala Stephensona? -Neal Stephenson je bog.
Da, nije loš. -Noći su sad naše.
Ali što ako odluče da im treba manje sna?
Što će se dogoditi ako odbace svoje digitalne uspavanke?
Što će se dogoditi ako se prestanu bojati mraka?
Što predlažete?
Mislim da je ovo više od privremene anarhije.
Mislim da je ovo početak rata.
Bit će to kratak, ali i ekstremno gadan rat.
Ali što valja činiti u ratu? Valja pobiti neprijatelje.
Potrajat će čak i s oružjem koje imamo.
Imamo u voznom parku pumpu za benzin.
Benzinom ih se može pobiti.
Čekajte malo. Vi biste ih napali napalnom? -Imamo kamion za prskanje
kojom zalijevamo naše terene.
Želim ih pobiti. Slažem se s njim. Mislim da ih trebamo pobiti.
One na stadionu. Ne zbog ljudske rase,
nego zbog moje mame. Koliko ih god možemo, što brže.
Prije nego bude prekasno.
Sigurni smo da želimo ovo? -Da, tako je. Idemo.
Siguran sam.
Ti vrapca!
Voliš li pucačine iz prvog lica?
Aha.
Malo si se prepala, ha? -Dobro sam.
A ti? -Usr'o sam se u gaće.
Imamo li problem? -Ne, ne. Sve štima.
Stavi u nižu brzinu. -Ipak radim ovo prvi put.
Samo stavi u nižu brzinu. -Da, zapeli smo na nečijoj glavi.
U redu. Vraćaju se.
Ne, popio si dovoljno da ostaneš bez vozačke. Znaš to, zar ne? -Da.
Ali to se neće računati... nakon masovnog ubojstva.
Nitko ne zna bolje od mene kako ne možeš zaustaviti napredak.
No ipak ne možeš biti prestar kako bi se protiv njega borio.
Pas mater. -O, moj Bože!
Sranje! Kamionet. Legnite!
Alice, jesi li dobro? -Aha, dobro sam.
Sranje.
Ardai!
Ne! Upomoć. Pomognite mu!
Nek' mu netko pomogne! Tome! Clay!
Pomognite mu. -U redu.
Ne!
Što je to? -Da, i ja to osjećam.
Kao da je bijes.
Moramo smjesta odavde.
A ti, o Jahve, milosrđa nam svog ne krati,
dobrota tvoja i vjernost neka nas svagda čuvaju.
Jer nas okružiše nesreće nebrojene,
krivice nas moje sustigoše da gledat' ne mogu:
više ih je no vlasi na glavi,
i srce nam je stoga klonulo.
Bilo ti milo, o Jahve, da nas izbaviš;
Gospodine, u pomoć nam pohitaj!
Neka se postide i smetu
svi koji mi o glavi rade.
Nek' uzmaknu i neka se posrame
koji se nesreći mojoj raduju!
Neka se skamene u sramoti svojoj...
Koji zlurado na me grohoću!
Jer ovdje počivaju mrtvi.
Prašina zemaljska.
Noćna mora? -Da.
I ti? -Aha.
Mislila sam noćne more prestanu kad odrasteš. -Ne, one ostaju.
Samo što i one odrastu.
Sanjao sam nekog jezivog, odvratnog tipa.
Bio je prljav. Imao je žute zube i crvenu kapuljaču. -Što? -Dugu kosu.
Ima li poderotinu na obrazu?
U mome me snu ubadao iglom za pletenje u vrat
i nazivao me luđakinjom. -U crvenoj kapuljači?
Gurnuo me pred vlak.
Taj tip u snu je lik iz mojeg grafičkog romana.
Iz mog stripa "Noćni putnik".
On je tip sa crteža na zidu tvog stana?
Da. On je prorok apokalipse.
Znači, predvidio si ovo sranje? -Bio je to samo strip, stari.
Osim ako ja sve ovo jednostavno ne sanjam.
Možda si ga prvi sanjao, ali definitivno nisi jedini.
Mrači se. Idemo odavde.
Da. -Da, ne želim više spavati.
NEPOZNATI BROJ
"Kashwak jednako ne-fon. Ja srce Kashwak." Što to znači?
Možda ne-fon znači nema telefona.
Kao u mrtvoj zoni. Nema odašiljača pa je sigurno.
Ne možeš to pretpostaviti. Prerano je da bismo mislili kako znamo pravila.
Otvaraj! Mi smo Amerikanci.
Je li već počeo party?
Društvo! Ti si slatka. Ti si sladak.
Vi, gospodine, vi ste preslatki. -Hvala.
A ti, srce, ti si lijep do bola.
Ovuda mob-zombiji ne prolaze. -Mob-zombiji ne vole englesku hranu.
Englezi ne vole englesku hranu.
Ja je volim, gospon. -U redu.
Koji je to vrag Kashwak? Što vi mislite, što je to?
Ma, znate za Kashwak. U Maineu.
Riječ je o izdvojenom području pod imenom TR-90. Jezero Kashwakamak.
Svi idu tamo. Svi koji nisu pulsirani.
Mi idemo. Polazimo sutra. -Hvala što ste nas večeras pustili unutra.
Drago nam je što ste ovdje. Veoma drago.
Misliš li da je Bob Dylan mob-zombi? -Dobra fora.
Ovdje nema pjesama o telefonima.
To bi bilo prikladno, zar ne? Kao...
D2. D2.
To je nešto poput vraga ega. Taštine super individualnosti.
Ali drugi se zove Arama.
On je bio demon velikih podataka, brojeva, apstrakcije.
Kužiš me? -Da.
Pratiš me, Geoff? -Itekako. -Kad sam vratio doma iz Vijetnama,
bio sam izgubljen, lutao sam i...
Netko je ispružio ruku i spasio mi život.
Sad su možda mrtvi ili dio jata koje me želi privući k sebi.
Znam samo to da nisam preživio rat
i sve ostalo
samo kako bi me uvukli taj seronja ili njegovo jato.
Kad sam pri put vidio njegovu facu,
to nije bilo u snovima, već u njegovoj kući. Na zidu. Ti si ga nacrtao.
Nisam ja prvi koji je nacrtao vraga na papiru. -Vraga? -Da.
Kako završava? -Nisam je završio. To je serijska grafička novela.
Nema kraja. Bila je to samo igra ili priča. -Samo igra?
Dobro uvijek pobjeđuje zlo.
Sad u to vjerujem.
Jednom sam te vidjela i sa sinom. Uvijek sam to htjela.
Vidjela sam te kako odlaziš iz stana s onom ženom
i to me stvarno živciralo. -Liz? -Liz.
Skroz me živciralo. -Oduvijek mi se činilo da si ljuta na mene.
Nikad te nisam kužio. Ubijala bi me pogledom.
Da. Ja sve ubijam pogledom.
Ali znam da voliš svoju obitelj. Viđala sam te s tvojim sinom
i znam da se parovima sranja događaju, samo što...
Pronaći ćeš ga, Clay. Pronaći ćeš ga.
Misliš? -Pronaći ćeš ga.
Putovali smo po mraku i to je za mene bilo veoma mračno.
Jer sam ga imao. A imao sam i nju.
Imao sam usrani posao kojeg sam mrzio,
kao grafički dizajner za neku glupu tvrtku.
Ali mrzio sam se što nisam imao muda raditi ono što želim
i mrzio sam Sharon što me voljela kad sam se mrzio
i svi to izvitopereni, kompleksni osjećaji...
Ponekad bih se vratio kući s posla i odjenuo svoju rock and roll majicu
i otišao do krčme, pušio travu i slušao norveški death metal
poput nekog tinejdžera koji želi srušiti svoju školu. Patetično.
Jednog sam dana jednostavno zbrisao i odselio se.
Da li ti se sviđa tamo? -Prve noći tamo znao sam da sam pogriješio.
Već prve noći.
Nazvao sam Sharon na dan pulsa. Nisam joj mogao reći da mi fali
i da se želim vratiti kući. Rekao sam da želim vidjeti svog sina.
Morao sam dokazati da sam u pravu i dokazati da sam poseban.
Vjerojatno si samo htio da bude ponosna na tebe.
Bilo bi super da je to istina. Mislim da sam jednostavno bio seronja.
Izvoli. Ovako izgledaš.
Ljudska bića su religija anđela.
A ovo je prognani anđeo. Kako ti se čini?
Odjebite van iz moje krčme!
Pusti me!
Pusti me! -Drži se, Tome!
Uzmi moju deku.
Sve je u redu.
Drži joj to. Sve je u redu, zlato.
Uhvati je ispod. Hajde.
Podignimo je.
Neka sniježi.
Jer onda možemo izgraditi utvrdu.
Ili list.
Ili pticu. Možemo izgraditi pticu.
Možemo napraviti snjegovića.
Ili se možemo igrati skrivača.
Žao mi je, kompa.
U krčmi su napali po noći.
Ravnatelje je rekao da će se ovo dogoditi.
Rekao je da i će se pronaći nove načine za održavanje brojnosti.
Vidjeli ste što se tamo dogodilo, zar ne?
Više ne ubijaju, već novače.
Puls sad izlazi iz njihovih usta. Više im ne trebaju mobiteli.
Vidi, vidi.
Predsjednik interneta je rekao da ćete proći ovuda.
I evo vas.
Tko ste vi? -A da odložiš sačmaricu, frende?
Rado ću ti reći tko sam. Ja sam Ray Huizenga iz Grovelanda.
Ova mlada dama je Denise Link iz susjednog Haverhilla. -Drago mi je.
Ali naša imena više ništa ne znače.
Bitno je ono što radimo.
A što mi to radimo? Ubijamo mobitel frikove. Da, ubijamo ih.
Baš kao i vi.
Drugi smo put u Nashui koristili dinamit s gradilišta.
Ray je radio u komunalcu pa je znao namjestiti dinamit.
Počeli smo primjećivati "Kashwak ne-fon" znakove.
Govore ljudima da je to zona bez telefona, ali to je laž.
Prošle je godine tamo izgrađen kasino i konačno su postavili odašiljač.
Pokušavaju nas privući tamo u snovima, ali to je klopka.
Da, a snovi su počeli nakon što smo ih raznesli.
Raznesli smo ono prvo jato. Moćni snovi, kao... -I mi smo ih sanjali.
Uvijek onaj zombi u crvenoj kapuljači. Zovu ga predsjednikom interneta.
Moramo ga srediti. Srediti, kao...
Ovako. Moramo ga spremiti pod zemlju.
Kužite me? Moramo ga pokopati. Ako ubijemo njega, ako ga pokopamo,
ostali će... Oni će se predati. Odustat će. Prestat će. Nestat će.
Ali to neće biti lako. Znate zašto? Jer se uvuku ljudima u glavu.
Jesu li se uvukli i u tvoju glavu, Ray?
Ne, moja glava je prazna. Jer ostajem budan.
Budan sam već 4, 5, 6 dana?
Super. -Istina. -Ona spava unutra, a ja vani stražarim.
Hodam cijelu noć po čitavom parku.
Mary je imala janje. Ona je moja Mary. Nije mi klinka. -Ne.
Ali ona je moja Mary. Pazim na nju.
Super. Zvuči da ste na dobrom mjestu. -O, da.
No znate što? Oduprijet ćemo se dokle god smo budni.
To je ključno. Ne smijemo se približavati jatima.
Kako planiraš to učiniti?
Imamo kanarinca u rudniku, prijatelju.
Denise, pokaži im, a ja ću ispeći pljeskavice s tvojim sinom.
Moj mi brat sad pomaže više nego kad je bio ljudsko biće.
Svejedno ne volim ga vidjeti takvog. -On je zombi? -Aha.
On je poput teleta koje se odvojilo od krda i izgubilo.
Sam je nitko i ništa.
Samo sjedi tu i čeka da se vrate po njega ili će umrijeti.
Bože, uopće ne jede. Hajde, nemoj mi raditi to.
Ako jato prođe u blizini, dođe k sebi i počne ludjeti.
Što su bliže, to je on luđi. Zato smo ga pokrili.
Ne želimo mu pokazati gdje smo, da nas ne nađu.
Hajde, nemoj biti takav.
Ponekad mislim da može prepoznati moj glas.
Misliš da ih je moguće rehabilitirati? -Opa.
Vraćaš se doma? Vraćaš se doma?
Što se to događa? -Vraćaš se doma?
Nemam pojma, do sad nije pričao.
Vraćaš se doma? Vraćaš se doma? Samo hoću da se vratiš doma.
To je Johnnyjev glas. -Nije. -Samo hoću da se vratiš doma.
Ne slušaj to sranje. -Vraćaš se doma?
Znaš da to nije tvoj sin. Clay, ne! -Bok, tata.
Ne! Ne! -Žao mi je! -Bio mi je brat!
Vidio nas je i oni su nas vidjeli. Dovest će ostale do nas. -Moramo ići.
Hajde. -Svi u kamion. Clay, hajde.
Zašto smo stali, Ray?
Za mene je prekasno jer su mi u glavi.
Prvo u snovima, ali sad vidim stvari i kad sam budan. Stvari kojih nema.
Tjedan dana nisi spavao. Možda haluciniraš.
Haluciniram jer mi seronja s crvenom kapuljačom u glavu stavlja misli.
Neće dobiti ono što želi jer ti to nećeš dopustiti.
Mislili su da sam to ja, ali nisam ja, nego ti.
Bio je u krivu. Ti si taj, umjetnik. Ti si taj. -Što ti je to oko vrata?
Ne sviđa mi se što ne zaboraviš sina. Sin ti je gotov.
U srcu znaš da ti je sin riknuo.
Ne znam. Ne znam to.
Evo. Predajem ti štafetu.
Kad dođe vrijeme, nazovi broj na papiriću.
Nadam se da ćeš prepoznati vrijeme.
Koje vrijeme, Ray? -Vrijeme kraja puta. Kraj puta.
Kad više nema mogućnosti.
Ray, što ti je oko vrata?
Ovo, prijatelju... Ovo će... -Ray.
Ovo će mi raznijeti glavu. Makni se, prijatelju.
Dobro. Čekaj malo. -Makni se, Clay!
Ostani ovdje, vratit ću se. -Ne, idem s tobom.
Ne, ostani s njima. Ovo moram sam.
Johnny!
Sharon!
DRAGI TATA, NADAM SE DA SI ŽIV. MAMA JE JEDNA OD NJIH.
IDEM U KASHWAK. MOLIM TE, DOĐI. VOLI TE, JONATHAN GAVIN RIDDELL.
Pusti me!
Pusti ga!
Je li to...
Da.
Što to imaš? -To?
Ray mi je to dao. Malo prije nego si je propucao glavu.
Rekao mi je da nazovem kad dođe vrijeme. -Kad dođe vrijeme?
Kad je to? -Zadnje postaja.
Kraj puta.
To je rekao? -To je rekao.
Činio mi se kao razuman čovjek.
Jesi li znala da je unutra bomba? -Ne, inače se ne bi vozila njime.
Je li ti Ray rekao da je auto pun dinamita?
Unutra ima plastičnog eksploziva dovoljno da se uništi cijeli kvart.
O, Bože. -Izvoli, ovo je ključ Sharonovog auta. U garaži je.
Idem u Kashwak. -Jesi li poludio?
Nisi čuo što je Denise rekla? -To je zamka, već smo pričali o tome.
Možda. -Ma daj. Ako odeš, nećeš se vratiti.
To je samoubilačka misija. Umrijet ćeš. -Moram naći svog sina.
Moram znati.
Kvragu.
Uzmi ovo. Ovim sprejom svakih par kilometara uz cestu napiši "T J D"
što znači Tom, Jordan i Denise.
Ako krenete po makadamu, napiši to na drvo.
Uvijek s lijeve strane puta jer ću na tu stranu gledati.
Ne idi. Glupo je, umrijet ćeš.
Sjećaš se priče o Orfeju?
Orfej je otputovao u svijet mrtvih
kako bi pronašao voljenu i vratio je na Zemlju.
Ti nisi Orfej. -Čuvaj se.
Odmah sam iza tebe. Dobro?
Čuvaj Toma.
Kad je smak svijeta, nema boljeg prijatelja od tebe.
Nadajmo se da nije kraj svijeta.
Bilo mi je drago, Clay Riddell. -Bilo mi je drago, Tom Mccourt.
Čuvaj se. -Nađi nas!
Žao mi je zbog tvoje žene.
Kashwak, molim vas! -Stanite! -Pomognite nam! -Molim vas!
Povedite i nas.
Bok, tata. Bok, tata. Bok, tata.
Johnny!
Bok, tata. Bok, tata. Bok, tata.
Dolaziš doma? Bok, tata. Bok, tata. Bok, tata.
Samo hoću da dođeš doma.
Johnny! Johnny! -Dolaziš doma?
Johnny!
Gle, tata, još jedan.
Jako mi je drago što ćeš upoznati moje prijatelje, Johnny.
Hoće li oni biti i moji prijatelji? -Da.
Kako se zove ono mjesto kamo idemo? -Kanada.
preveli: hajo0309 i Arbok www.prijevodi-online.org
filmclub.tv www.titlovi.com