Sublight (www.sublight.me)
Duhovi su stvarni.
Toliko znam.
Imala sam 10 godina kad sam videla prvog.
Bila je to moja majka.
Uzela ju je crna kolera.
Otac je naredio zatvoren lijes i zamolio me da ne gledam.
Nije bilo oproštajnih poljubaca.
Bez pozdrava.
Bez oproštajnih reči...
Dok se te noći nije vratila.
Dijete moje. Kad dođe vreme
čuvaj se Grimiznog vrha.
Proći će godine prije nego opet čujem taj glas...
Ili shvatim njegovo očajničko upozorenje.
Upozorenje izvan vremena...
Ono koje sam shvatila kad je već bilo prekasno.
GRIMIZNI VRH
Buffalo, New York, 14 godina kasnije
Jabuku, gospodine?
Jutros ravno iz pećnice!
Edith. - Alane. Kad si se vratio? - Prije dva tjedna.
Mislio sam da ti je Eunice rekla. - Ne, nisam čula.
O, pa ona je osvojila London. - Šta radiš ovde?
Gore postavljam ordinaciju. - U 10 h se trebam naći s Ogilviejem
i videti hoće li objaviti moj rukopis.
Znaš da je samo 9 h? - Znam, ali nisam mogla više čekati.
Ionako sam htjela nešto ispraviti. - Posjetiti me ako imaš vremena.
Srele smo ga jesenas u Britanskom muzeju kad smo bile u posjetu Alanu.
Majko. - Ne bi vjerovala. Tako je zgodan.
Prešao je ocean sa sestrom samo da bi opet vidio Eunice.
Majko, ovde je poslom. - Čini se da je barunet.
Šta je barunet? - Nekakav plemić.
Čovek koji živi od zemlje koju drugi obrađuju za njega.
Parazit s naslovom.
Taj parazit je savršeno šarmantan i veličanstven plesač.
Premda se to tebe ne tiče, zar ne, Edith?
Naša Jane Austen. Umrla je kao usidjelica, zar ne? - Majko, molim te.
U redu je. Zapravo, gđo McMichael,
radije bih bila Mary Shelley. Umrla je kao udovica. Alane.
Gđice Cushing. Uranili ste. - Samo malo.
Priča o duhu. Vaš otac mi nije rekao da je to priča o duhu.
I nije. Više je priča s duhom u njoj.
Duh je samo metafora. - Metafora? - Za prošlost.
Krasan rukopis. Lepe, samouvjerene petlje.
Gđice Cushing, mogu li vam dati jedan savjet?
Rekao mi je da treba ljubavnu priču. Možeš li vjerovati?
Ogilvie je staromodan. - Rekao je to samo zato što sam žena.
Svi se zaljubljuju, čak i žene.
Ne želim tako napisati ljubavnu priču.
Nadao sam se dati ti ovo kao poklon za proslavu.
Ja sam građevinar. Ako nešto znam
to je važnost pravog alata za posao. - Predivno je.
Na nadala sam se tipkati u tvom uredu, oče. - Tipkati?
Predaću ga The Atlantic Monthlyju,
no sad shvaćam da mi je rukopis previše ženstven. Odaje me.
Bez sumnje.
No morate odati priznanje kako su kalupi
ugrađeni u cjelokupni dizajn sata.
Trebaće mi celi dan,
no izgleda prilično zgodno, zar ne? - Da.
Dobro jutro, gospođice. Ispričavam se na smetnji.
Imam dogovoreno s g. Carter Everett Cushingom.
Bože dragi. S velikom facom osobno. - Bojim se da je tako.
"Sir Thomas Sharpe, barunet."
Uskoro će biti ovde. - Hvala vam.
Ne kasnite? Ne voli to. - Nikako.
Zapravo, malo sam uranio. - Bojim se da ni to ne voli.
Oprostite, ne želim zabadati nos, no ovo je fiktivno djelo? - Da.
Za koga ga prepisujete?
Sutra će biti poslano u New York, The Atlantic Monthlyju.
Ko god je ovo napisao zbilja je dobro, zar ne? - Stvarno?
Zasigurno je privuklo moju pažnju.
Ja sam to napisala. Moje je.
Duhovi? - Duhovi su samo metafora...
Oduvek su me fascinirali. Vidite, tamo odakle dolazim
duhovi se ne shvaćaju olako. - Sir Thomas Sharpe.
Dobro došli u naš grad. - Gospodine. Zadovoljstvo mi je.
Vidim da ste već upoznali moju kći Edith.
Sharpe Clay Mining su bili nabavljači najčišće skarletne gline
još od 1796.
U svom tekućem obliku, ona je toliko bogata mineralima i tako rastezljiva
da može proizvesti najčvršće cigle i crjepove.
Prekomjerno rudarenje zadnjih 20 g.
uzrokovalo je urušavanje većine naših starih nalazišta.
Ovaj sakupljač gline je moj dizajn.
Prenosi glinu naviše dok kopa dublje.
Nimalo ne sumnjam
da će ovaj stroj revolucionizirati rudarenje gline kakvo poznajemo.
Isključite ga, molim.
Jeste li ga testirali? U pravoj veličini?
Još nisam. Vrlo smo blizu. No nadamo se da ćemo uz financiranje...
Dakle, imate igračku i nešto maštovitih reči.
G. Cushing, ja... Već ste neuspješno pokušavali
prikupiti novac u Londonu, Edinburghu, Milanu... - Točno.
A sad ste ovde. - Opet točno, gospodine.
Svi ljudi za ovim stolom su uspjeli kroz težak rad.
Možda ne baš svi. G. Ferguson je advokat.
No ni on si ne može pomoći. Počeo sam kao radnik u čeličani
podižući zgrade prije nego sam ih posjedovao. Opipajte moje ruke.
Grube. Odraz onoga tko sam.
A vi, kad vas rukujem...
Imate najmekše ruke koje sam ikad opipao.
U Americi ovisimo o trudu, ne o privilegijama.
Tako gradimo ovu zemlju.
Ovde sam sa svim što posjedujem.
Imenom, komadom zemlje i voljom za uspjehom.
Možete mi barem pokloniti malo svog vremena
i priliku da dokažem vama i ovoj finoj gospodi
da je moja volja snažna barem kao i vaša.
Trebam steznik. - Ne trebaš. Vrlo si zgodan.
Jesam? - Jesi, mladiću.
Volio bih da si se predomislila i pošla sa mnom večeras.
Gđa McMichael će imati puno problema.
Mali Lord Fauntleroy će biti tamo. - Misliš Thomas Sharpe?
Sir Thomas Sharpe, barunet.
Očito ga zanima mlada Eunice.
Vidio sam kako nas špijuniraš. - Njegova ponuda je bila tako nečuvena
da je zaslužila tako grub odgovor od tebe? - Nije u pitanju ponuda
već on. Nešto na njemu mi se ne sviđa.
Šta, ne znam. A ne volim kad ne znam.
Videla sam sanjara koji se suočava s porazom. Vidio si mu odelo?
Predivno krojeno, no staro barem desetljeće.
Vidim da si promatrala puno više od mene.
A cipele su mu ručno rađene, no iznošene. - To je mladi dr. McMichael.
Došao me pokupiti svojim novim autom.
Dođi ga videti. Pozdravi ga. Upravo je otvorio novu ordinaciju.
I uvek ti je bio užasno privržen. - Znam to, oče.
Dobra večer, Marie. - Dobra večer, dr. McMichael.
Dobra večer, g. Cushing. - Alane.
Zdravo, Edith. - Bože, kako lepo izgledamo, Alane.
Samo sam nabacio na sebe.
Edith bi trebala biti ljepotica večerašnjeg bala. Zar ne, Alane?
Koliko se sjećam, Edith ne podržava društvene trivijalnosti.
Uživajte u zabavi, momci. Nemoj mu dopustiti da previše popije.
Znači, ne ide. - Tvrdoglava do bola. - Odakle joj samo to?
Ne žalim se. Sviđa mi se to.
"Allerdale hall."
Oče, zaboravio si nešto?
O čemu se radi? Šta želiš?
Čuvaj se Grimiznog vrha.
Ispričavam se. Jeste li dobro? Šta se dogodilo?
Pomozi mi da ustanem.
Sir Thomas Sharpe je na vratima. - Thomas Sharpe?
Potpuno je mokar i ustrajan da uđe. - Ne dolazi u obzir, Annie.
Reci mu da ode. - Pokušala sam. - I? - Želi razgovarati s vama.
Gđice Cushing. Jeste li dobro? Malo ste blijedi.
Bojim se da mi nije baš dobro, sir Thomase.
Otac nije kod kuće. - Znam.
Čekao sam na kiši da otiđe.
Znam da ide na primanje u kuću McMichaelovih,
a to je i moje odredište.
Ali to je u Bidwell Parkwayu, Ovo je Masten Park.
Dobrano ste se izgubili. - Jesam. I očajnički trebam vašu pomoć.
U vezi čega? - Gđice Cushing, kao prvo, s jezikom.
Kao što jasno vidite, ne govorim ni reč američkog.
Recite mi, zašto želite ostati ovde?
Sama.
Alane, ovo je sir Thomas Sharpe. Sir Thomas, dr. Alan McMichael.
Najbolji čovek u gradu ako ste boležljivi. - Puno sam čuo o
vama od majke i sestre. Premda moram priznati, ne shvaćam baš vaš naslov.
Barunet? - Edith mi je ljubazno objasnila.
Edith, ovo je ledi Lucille Sharpe.
Moja sestra. - Ushićena sam, gđice Cushing.
Uspjeli ste zadržati mog brata. Sad je vreme.
Sirota Eunice je postala očajna.
Tvrdi da nijedan gospodin u Americi ne zna pravilno plesati valcer.
Pođite za mnom. - Zanimljiv razvoj, zar ne? - Doista.
Dame i gospodo, molim vas napravite malo mesta.
Barunet nam želi demonstrirati valcer. Europski stil.
Gđo McMichael, želim se ispričati. - Edith, nismo te očekivali. - Znam.
Sigurna sam da za mene nema mesta... - Ne brini, dete moje.
Svi imaju svoje mesto. Pobrinut ću se da pronađeš tvoje.
Valcer. Nije baš zamršen ples.
Dama zauzima svoje mesto lagano ulijevo od džentlmena.
Šest osnovnih koraka i to je sve.
Međutim, kaže se da je istinski test savršenog valcera
bit tako brz, tako profinjen i tako uglađen
da se plamen svijeće ne smije ugasiti u ruci plesača koji vodi.
To zahtijeva... savršenu partnericu.
Hoćete li biti moja?
Ne bih rekla. Hvala. No sigurna sam da bi Eunice bila ushićena.
Siguran sam. No pitao sam vas.
Zašto radimo ovo?
Uvek bih zatvarao oči zbog stvari koje su mi stvarale nelagodu.
To puno olakšava. - Ne želim zatvoriti oči.
Želim ih držati otvorenima.
G. Holly. - G. Cushing.
Volim klub rano ujutro. Imam ga samo za sebe.
Izvrstan način za početak dana, gospodine.
Želim da ovog mladog gospodina i njegovu sestru istražite za mene.
Nešto nije u redu u vezi njih. Želim rezultate, što je prije moguće.
Niste pravilno uzimali kapi. Edith, uđi.
Moram inzistirati na tome.
Odnesite ovo ljekarniku i recite mu da ih pripravi točno ovako.
I nastavite s dozom. - "Toksikologija oka." "Morfologija očnog živca".
"Principi optičke refrakcije".
I Arthur Conan Doyle. Zamišljaš se kao detektiv?
Ne baš, no on je oftalmolog poput mene.
Dođi. Mislim da će ti se svideti ono što ću ti pokazati.
Fotografiju duha je lako lažirati.
Međutim sa staklenim pločama je to po definiciji nemoguće.
Nabavio sam ovo u Londonu. Originalne su.
Slika je snimljena korištenjem premaza od srebrovog nitrata,
nevidljivog golom oku. Zove se latentna slika.
Verujem da kuće ili mesta,
uz kemijski sastav u tlu
ili mineralima u stijeni, mogu zadržati dojam
osobe koja više nije živa.
No ne vide ih svi.
Čovek koji je upravo otišao, između ostalih bolesti, ne vidi boje.
On nikad neće videti crvenu ili zelenu boju.
On prihvaća njihovo postojanje samo jer to čini većina ljudi oko njega.
Možda primjećujemo stvari samo onda kad dođe vreme za to.
Nikad mi nisi pričao o ovome, Alane. - Nikad mi nisi dala priliku.
Edith, shvaćam tvoju opčinjenost Sharpeovima,
no u tvom najboljem interesu je da nastaviš s oprezom.
Nije te bilo dugo vremena i preživjela sam nekako.
Ne, Edith, mislim da je svaki put sve bolja i bolja dok je čitam.
I uopće mi ne smeta ljubavna priča.
Samo poglavlje ili dva. - Meni se sviđa. - Reci mi što misliš.
Dovršiću je sad.
Je li to leptir? - Ne. Ali uskoro će biti.
Nisam ih videla.
Umiru. Primaju toplinu od sunca,
a kada ih napusti umiru.
To je tužno. - Nije tužno, Edith. Takva je priroda.
To je divlji svet stvorenja koja umiru
ili se međusobno jedu pod našim nogama.
Sigurno postoji nešto više od toga.
Predivne stvari su krhke.
Kod kuće imamo samo crne moljce.
Čudesna stvorenja, no nisu lepi.
Žive u mraku i na hladnoći. - Čime se hrane?
Leptirima, bojim se.
Siguran si u to?
Mislim da nije dobar izbor. Premlada je. Ona je samo dete, Thomase.
Lucille, objasnio sam ti sve.
Trebaću prsten. - Prsten je moj. Zaslužila sam ga.
Željeću ga natrag. - Onda se nadaj da ću imati uspjeha.
Ovo je zadnja stvar koju moramo prodati. - Nećeš ga prodati.
Mi ćemo kupiti nešto s njim.
G. Holly. Ima li problema? - G. Cushing.
Ne donosim baš često loše vijesti,
no kad se to dogodi, inzistiram da ih predam osobno.
Ne otvarajte ovde.
Sad je trenutak.
Edith, možemo li popričati? - Samo trenutak. Pozvaću oca.
Oče. Svi čekaju. - Doći ću za trenutak.
Gđice Cushing, nemam vas prava ovo pitati, ali...
Sir Thomas. Mogu li razgovarati s vama u radnoj sobi?
S vama i vašom sestrom, ako biste je mogli pozvati.
Dijete, reci gostima da ću im se uskoro pridružiti.
Ledi Lucille. Sir Thomas, kad smo se sreli prvi put
mislio sam da vam je teško shvatiti da mi se ne sviđate.
Jasno ste to dali do znanja, no nadao sam se da ćete vremenom...
Vaše vreme je isteklo, sir Thomas. - Mogu li biti iskrena, g. Cushing?
Biću jasan. Jasniji nego što možda želite čuti.
Zadnjih nekoliko dana
vaš brat je smatrao da je u redu miješati posao sa zadovoljstvom
opetovano se družeći s mojom kćeri. Mojom jedinom kćeri.
Gospodine, svjestan sam da nisam u položaju nuditi, no činjenica je...
Zaljubili ste se u nju. Točno?
Odigrali ste dobro svoj dio.
Prije neki dan kći me pitala zašto mi se ne sviđate.
Iskreno, u to vreme nisam imao dobar odgovor.
No sad imam. Ovaj dokument mi je pružio odgovor.
To je prva iskrena reakcija koju sam vidio od vas.
Zna li ona? - Ne, ali ću joj reći,
ako je to potrebno da odete svojim putem.
Znam da ćete teško povjerovati... - Da je volite. Znam.
Ponavljate se.
Čini mi se da ste vi više za ubiranje, draga.
I više je nego velikodušno, znam. No taj ček ćete dobiti pod dva uvjeta.
Rano ujutro imate voz za New York.
Bolje vam je da na njemu budete s bratom. Jesmo li se razumjeli?
Jesmo. Koji je drugi uvjet? - On se tiče moje kćeri.
Večeras joj morate... potpuno slomiti srce.
Dame i gospodo, imamo neočekivanu objavu.
Sir Thomase.
Hvala vam, g. Cushing.
Dame i gospodo,
kad sam došao u Ameriku moje srce je bilo puno želje za avanturom.
Činilo se da ovde budućnost doista znači nešto.
Pronašao sam srdačnost i prijateljstvo među svima vama. No za sada, zbogom.
Neka se opet sretnemo.
Možda na drugoj obali.
Sestra i ja idemo za Englesku baš prije zime.
Za vječno prijateljstvo. - Ispričajte me.
Edith. - Napuštaš nas.
Moramo se žurno vratiti kući i obaviti neke naše poslove.
A kako nas ništa ne zadržava u Americi... - Shvaćam. - Tvoj roman.
Pročitao sam novo poglavlje. Donijet ću ga ujutro. - Lepo od tebe. Hvala.
Želiš li još čuti što mislim? - Ako baš moraš.
Apsurdno je sentimentalan.
Čežnju koju opisuješ takvom ozbiljnošću.
Bol, gubitak. Očito ih nisi proživjela.
Čini se da znaš samo ono što si čitala od drugih pisaca. - Dosta!
Opisuješ ljubavne muke, a ne znaš ništa o njima.
Nisam još završio! O čemu sanjaš? Dobrom čoveku?
Dušu koju treba iskupiti? Ranjenu pticu koju ćeš njegovati? Savršenstvo?
Savršenstvu nema mesta u ljubavi, Edith.
Savjetujem da se vratiš duhovima i maštarijama. Šta brže to bolje.
Znaš vrlo malo o ljudskom srcu, ljubavi i boli koja ide s tim.
Nisi ništa drugo od razmaženog djeteta.
Kakva je voda danas, Bentone? - Vrela. Baš kako volite, gospodine.
Izvrsno. Budi ljubazan i naruči mi šunku i jaja.
Počeću s kavom, ako je vruća, i gutljajem porta. - Odmah, gospodine.
A The Times? - Ako bi bio ljubazan.
Ne, ne.
Molim te.
Gospođice? - Šta je bilo, Annie?
Sir Thomas Sharpe je jutros donio vaš rukopis,
no nije htio da vas rano probudim. - Svejedno, Annie. Hvala ti.
Ostavi ga tamo. - I pismo?
Da, i pismo.
Draga Edith. Kad budeš ovo čitala ja sam već otišao.
Tvoj otac mi je jasno dao do znanja da moje trenutno ekonomsko stanje
nije dovoljno za tebe. S tim se slažem. - Annie!
Tražio je od mene da ti slomim srce. - Moj kaput! - Da preuzmem krivicu.
I na to sam pristao.
Do sada sam sigurno izvršio obje zadaće.
No znaj ovo. Kad budem mogao dokazati tvom ocu
da od njega tražim samo pristanak,
tada, i samo tada, ću se vratiti po tebe. Vječno tvoj, Thomas.
Thomas i Lucille Sharpe. - Sobe 107 i 108. Ali... Čekajte. Čekajte!
Gospođice! Čekajte!
Thomas? Thomas.
Jutros su se odjavili, gospođice, na vreme za rani voz.
Jeste li dobro, gospođice?
Edith.
Lucille je otišla. Tvoj otac me podmitio da odem.
Ne mogu te napustiti, Edith.
Zapravo, razmišljam o tebi čak i u...
neprikladnim trenucima dana.
Osjećam kao da postoji veza između tvog i mog srca.
A ako ta veza bude prekinuta, bilo udaljenošću ili vremenom,
onda će moje srce prestati kucati i umrijeću.
A ti...
Ti ćeš me brzo zaboraviti. - Nikad.
Nikad te neću zaboraviti.
Bojim se da ćeš morati identificirati tijelo, Edith. Nema drugog načina.
Čekajte!
Došao sam čim sam čuo. Edith, nemoj ga gledati.
Ja ću ga identificirati. - To nije moguće.
Ja sam mu lekar, Fergusone. - A ja advokat, dr. McMichael.
Žao mi je. Ovo nije formalnost. Bojim se da je obveza.
Kako se to dogodilo? - Navodno je bio sam.
Pod je bio mokar. Niko zapravo ne zna. - Mogu li?
Pomozite mi da ga okrenem. - Ne dirajte ga tako.
Stanite! Ne dirajte ga tako! To mi je otac!
Oprosti mi...
Sljedećeg tjedna navršava 60 godina.
Bojao se svojih godina.
Zato se tako lepo odijevao i zato je volio duge šetnje.
Ruke su mu hladne.
Zašto su tako hladne?
Tu sam za tebe. Tu sam.
Cumberland, Engleska
Mladi gospodar Sharpe.
Zdravo, Finlay. Kako si? - Nikad bolje, sir Thomase.
Finlay, ovo je moja supruga. Znam, gospodaru, znam.
Oženjeni ste već neko vreme. - Neko vreme? O čemu priča?
Nisam siguran o čemu priča.
Obitelj mu stoljećima radi za našu. - Ko je ovo? Nisi ga spominjao.
Ima ogrlicu. Misliš da je odlutao? - Nemoguće.
Kilometrima nema druge kuće, a grad je na pola dana hoda.
Sirotan. Gladan je. Možemo li ga zadržati? - Kako želiš.
A sada, gospodarice, mogu li imati tu čast?
Uzmi gospodaričine stvari. Ja ću gospodareve.
Odvedi konje na hranjenje kad završimo ovde.
Bože, koliko soba imate ovde? - Ne znam.
Želiš li ih izbrojiti?
Šta misliš? Čini li ti se prikladnom? - Da.
Premda je hladnije unutra nego vani. - Znam. Šteta.
Pokušavamo održavati kuću najbolje što znamo, no uz hladnoću i kišu
nemoguće je sprečiti vlagu i eroziju.
A uz rudnik koji se nalazi ispod
drvo truli i kuća tone.
Hoću li odnijeti gore, mladi gospodaru? - Da, molim.
Ovo ide u garderobu. Pokazaću ti.
Kako upravljate ovom kućom? Samo ti i Lucille?
Imamo privilegiju što smo rođeni u njoj i nikad je se nećemo odreći.
No uspijevamo nekako. Moja radionica je u potkrovlju.
Jedva ti je čekam pokazati.
Finlay, možeš li odnijeti moje torbe u potkrovlje?
Lucille?
Te zavjese su predugo bile spuštene. Možeš li to donijeti ovamo?
Odakle ti ovo?
Thomase, videla sam ženu u dizalu.
Ženu? Misliš Lucille? - Ne, to nije bila Lucille.
Verojatno sjenka. Ta novotarija je svojeglava.
Žice su zahvaćene vlagom u kući.
Povezano je s jamama gline. Nikad ne idi ispod ove razine.
Šta ovaj stvor radi ovde? - Lucille. - Thomase.
Dobro došla, Edith. - Hvala.
Bila sam do pošte. Stigli su dijelovi za tvoj stroj iz Birminghama.
Finlay će ih morati donijeti. - Izvrsno.
Šta ti je, Edith?
Nešto me uplašilo, to je sve. - Sjenka.
Sve što živi u ovoj kući su sjenke, škripanje i jecanje.
I zato umiri tu svoju beskrajnu maštu.
Trebam samo lepu dobrodošlicu, to je sve.
Od sada u ovoj kući želim samo prijateljstvo, ljubav i toplinu.
Toplina bi bila izvrstan početak. Thomase, nevjesta ti se smrzla.
Naravno. Oprosti mi. Idemo odmah gore zapaliti vatru.
Pripremiću ti vruću kupku. Voda će ispočetka biti crvena zbog gline,
no uskoro će se razbistriti. - Lucille, kad ti bude zgodno
možeš li mi napraviti kopiju ključeva kuće?
Ne trebaju ti. - Molim?
Dijelovi kuće su nesigurni. Trebat će ti nekoliko dana da je upoznaš.
A onda, ako ih još budeš smatrala potrebnim, napraviću kopiju.
Dođi, Edith. Idemo gore.
Rekao si da je pas mrtav.
Ostavio sam ga vani. Mislio sam da će umrijeti na hladnoći.
Kako je preživio sve ovo vreme? Na mrvicama hrane, valjda.
Kao i svi mi. - Ne trebaš brinuti. Nećemo više to morati.
Je li? Njen novac nije ovde, zar ne? - Nije još.
Moraš mi vjerovati. - Ti si je izabrao.
Zašto?
U redu. Spreman? Donesi.
Hajde. U moju ruku. Dobar dečko.
Donesi.
Gdje ti je loptica? Izgubio si je?
Gdje je? Gdje ti je loptica?
Od ovoga ćeš se osećati bolje. - Šta je to? - Bobice vatrenog grma.
Dobro će ti doći.
Ne sviđa ti se?
Malo je gorko.
Bojim se da na ovoj zemlji ništa pitomo ne raste.
Moraš procijeniti gorčinu...
koju ne smeš pojesti.
Šta je to? - Istočni vjetar.
Kada se podigne, dimnjak se pretvori u usisivač,
te uz zatvorene prozore kuća...
Kuća diše.
Sablasno, znam. Dođi. Mislim da ću se okupati.
Ako zaspeš neću te buditi.
"Prema brdima mi pogled dižemo."
Oprosti. Ometam te.
Kakva je to glazba?
Stara uspavanka koju sam pevala Thomasu kad smo bili mlađi.
Mogu zamisliti vas dvoje kao djecu ovde. Ti sviraš,
a Thomas izmišlja lude izume.
Kao djeci nije nam bilo dopušteno biti ovde.
Bili smo ograničeni na dječju sobu. U potkrovlju.
Majka je ponekad svirala klavir.
Čuli bismo je kroz pod.
Tako bismo znali da se vratila u zemlju.
Majka. - Izgleda prilično... - Strašno?
Da.
Sličnost je izuzetna. Volim misliti da nas vidi odozgo.
Ne želim da propusti ništa što radimo.
Sve ove knjige su vaše? - Majka ih je većinu prikupila.
Jesi li čula za ilustraciju na rubovima? - Ne.
Postoje slike skrivene na rubovima stranica.
Pažljivo su skrivene sve dok ne saviješ stranice.
Dakle, tajne su posvuda. Ovo te ne može šokirati
sad kad ste Thomas i ti...
Bio je vrlo obziran prema mom žalovanju. Ništa se nije dogodilo.
Putovali smo u odvojenim kabinama. - Kako pažljivo od njega.
Vremenom će biti sve u redu.
Šteta je likvidirati sve ovo tako brzo.
Prebrzo, zar ne? - Mislim da je to pitanje mišljenja.
Ove sanduke ćete otpremiti.
"Thomas Sharpe,
barunet."
Dođi, psiću.
Sviđa li ti se moja radionica, Edith? - Predivna je.
Ti si sve ovo napravio? - Rezbario sam igračke za Lucille.
I pravio mali nakit da bi bila sretna.
Sve vreme ste bili sami u potkrovlju?
Otac je uvek bio na putu. Obiteljsko bogatstvo nije palo s neba.
Tata je uložio sebe u njega.
Predivno je.
Tako si drukčija. - Od koga?
Od svih.
Šta je bilo? - Mislim da sam čuo neku buku.
Nadali smo se da ste ovde. Pronašla sam ga kako luta hodnikom.
Napravila sam nam malo čaja. - Preljubazna si.
Ma ništa. Trebali smo društvo.
Thomase? - Ja neću, hvala.
Popij svoj čaj. Ugrijaće te.
Thomase.
Thomase?
Kako si ušao, blesavi psiću?
Zapisi na voštanom cilindru.
Ne, čekaj.
Enola.
Drži ga mirnim, Finlay. - Da, gospodine.
Trebamo još ugljena, Finlay.
Thomase! Thomase.
Moram razgovarati s tobom. - Nije pravo vreme. Lucille je unutra.
Može ti pokazati kuću... - Ne želim razgovarati s Lucille.
Želim razgovarati s tobom. - U redu. O čemu se radi?
Je li neko umro u ovoj kući?
Edith, kuća je stotinama godina stara.
Mnoge duše su došle i prošle kroz nju.
Mislim na određene smrti, nasilne.
Gospodaru Sharpe? - Zbilja nije pravo vreme.
Pokušaj opet, Finlay!
Eto ga. Trebalo bi ti brzo biti bolje.
Moje ruke postaju grube. Tvoj otac bi to odobravao.
Moj stroj nikad neće proraditi. Zašto se i dalje zavaravam?
Zašto sam te doveo ovde? Za koga si se udala? Gubitnika.
Ne govori to. Ti si sve što imam.
Ljudi će otići u sumrak. Utrkivaćemo se sa snijegom.
Uskoro nećemo moći postići nikakav napredak.
Tada ćeš saznati zašto ovo mesto zovu Grimizni vrh.
Šta si rekao? - Grimizni vrh. Tako ga zovu.
Minerali iz crvene gline izađe iz tla i zaprlja snijeg.
Pretvori se u jarko crveni, zato "Grimizni vrh."
Tražio si me videti. Možda je sve završilo najbolje za nju.
Čini se da je Edith pronašla sreću. Zar ne?
Ne bih znao. Nisam se čuo s njom. - Ja jesam.
Zamolila me je da prebacim sva njena sredstva u Englesku.
Čini se da je sve uložila u njegov stroj za glinu,
a ja sam mogao samo poslušati. - Tu nešto nije u redu, Fergusone.
Način na koji je Cushing umro, udarac u njegovu glavu.
Zadnji ček kojeg je napisao je na sir Sharpea. - Ako se mogu povjeriti.
Prije smrti Cushing je unajmio čoveka iz New Yorka, g. Hollyja.
Iskopao je neke neprijatne činjenice.
Činjenica da je Holly upleten u ovo budi u meni sumnju.
Thomase?
Daj mi neki znak ako si ovde sa mnom.
Dotakni mi ruku.
Odlazi odmah odavde. - Thomase! Thomase!
Edith.
Njegova krv će biti na tvojim rukama.
Edith! - Thomase! Dođi brzo! - Edith, što je bilo?
Neka žena je u hodniku, tamo!
U njenim očima je bilo toliko mržnje... I shvaća.
Zna tko sam i želi da odem. - Gluposti.
Ne ideš nikuda. Loše si sanjala. Mjesečarila si. - Ne!
Bojim se da ću poludjeti ako ostanem. - Draga, umišljaš stvari.
Zašto ne bismo sutra otišli vani?
Do pošte. Mislim da će ti svježi zrak koristiti. - Ne.
Moram otići. Moram otići odavde.
Edith, ovo je sad tvoj dom.
Nemaš kamo otići.
Šta radi? Kako je mogla znati za majku?
Nemam pojma. Ništa joj nisam rekao. - Šta pokušava učiniti?
Ne znam. U šoku je. Sutra ću otići do skladišta
pokupiti dijelove za stroj a nju ću povesti sa sobom.
Neka uhvati svježeg zraka. - Da. Izvedi je malo.
Kad potpiše zadnje dokumente želim završiti s ovim.
Ovo je regulator ventila kojeg sam proizveo u Glasgowu.
Ovo će promijeniti sve. Misli sretne misli, Edith.
Rudnici bi se mogli opet otvoriti ako se ovo uklopi. - G. Sharpe?
Izvrsno. Hvala. - Vi ste ledi Sharpe?
Imam nekoliko pisama za vas.
Dva su od vašeg advokata.
A jedno dolazi iz Milana u Italiji.
Ne znam nikoga u Italiji. - Uz dužno poštovanje, čini se da znate.
Edith, podiže se oluja. Moramo ubrzo krenuti.
Inače se nećemo vratiti. - Ako morate prespavati dolje imam malu sobu.
Zašto ne?
Sigurni ste da je ovo njegova adresa?
Thomas i Lucille Sharpe? Da, u Cumberlandu, Engleska. - Hvala vam.
Dr. McMichael. - G. Holly. - Na usluzi, gospodine.
Jeste li donijeli kopiju informacije?
Trebalo mi je vremena da pribavim isječke iz novina.
DIVLJAČKO UMORSTVO U ALLERDALE HALLU - Ako mene pitate, vraški je morbidno.
Šteta što je relevantna informacija koju sam mogao prenijeti g. Cushingu
bila civilni dokument, no bio je dovoljan da spreči buduću vezu
između sir Thomasa i gđice Cushing. Sprečiti ih da se ne vjenčaju.
Zašto? - Jer je sir Thomas već oženjen.
Ovaj Cavendish... Tvoj heroj. U njemu je nešto mračno.
Sviđa mi se. Je li uspio do kraja?
To ovisi samo o njemu. - Kako to misliš?
Likovi ti govore. Mijenjaju se. Čine izbore.
Izbore. - Šta će postati.
Žao mi je što moram reći, ali ovo je žalosno.
Barem je toplo. - Puno više mi se sviđa. - Više od čega?
Od kuće. Zašto ne otiđemo?
Ta kuća je sve što imamo.
Ja sam ostavila sve. Sve što sam imala.
Možemo živjeti bilo gdje. - Bilo gdje? - London. - London.
Pariz. - Pariz je predivan.
Milano.
Jesi li ikad bio u Italiji?
Jesam, jednom.
Prošlost, Thomase. Uvek gledaš u prošlost.
Tamo me nećeš pronaći. Ovde sam.
I ja sam.
Finlay, pomozi mi odnijeti regulator ventila u radionicu. Lucille?
Lucille, vratili smo se.
Pripremala sam doručak. - Zagorio je. Makla sam ga.
Gdje ste bili?
Zameo nas je snijeg. - Sinoć niste došli kući.
Prespavali smo u skladištu.
Tamo ste spavali? - U čemu je problem, Lucille? On mi je suprug.
Tebi je ovo samo igra! Bila sam mahnita! - O čemu pričaš?
Vas dvoje, sami... U oluji.
Nisam znala jeste li doživjeli nesreću.
Bila sam sama.
Ne mogu biti sama.
Ovo je iz Amerike? - Nije mi dobro.
Pripraviću ti čaj.
Za užasna buka.
Šta kuća više tone to je sve gora.
Moramo učiniti nešto u vezi toga.
Draga Edith,
obaveštavam te da je prvi prijenos imovine tvog oca dovršen.
Zadnja transakcija preostalog novca
zahtijeva tvoj potpis na priloženom dokumentu.
Tvoj William Ferguson.
Enola.
Radi, Finlay. - Tako je, gospodaru.
Gramofon.
Milano. Edinburgh.
Već ste neuspješno pokušali prikupiti novac
u Londonu, Edinburghu i Milanu, a sad ste ovde.
Zar nije predivan? Radio je savršeno sat vremena.
Uspjeli smo. Uspjeli smo, Lucille.
Jedva čekam da ga Edith vidi. - Edith?
Ja sam to učinila s tobom. - Naravno da jesi.
Učinili smo to zajedno. - Ledi Sharpe? - Niko drugi.
Trebaćemo još ugljena za kotao.
Možeš li, Lucille? Odvojiti još malo ugljena?
Samo mu trebaš dati ključ. On će ga donijeti. Lucille?
Edith?
Želim se ispričati za moje jutrošnje ponašanje. Bila sam zabrinuta da...
Nisi popila čaj. - Ne osećam se baš dobro.
Možeš li mi donijeti malo hladne vode?
Naravno.
Jesi li pročitala svoja pisma?
Da. Samo dokumenti od mog advokata koje
moram potpisati za dovršetak prijenosa novca.
Trebala bih te pustiti da se odmoriš.
Uskoro ćeš se osećati bolje.
Da vidimo što imamo ovde.
Govori Pamela Upton koja testira snimanje na voštanim cilindrima koje
je kupio u ovoj slavljeničkoj godini, 1887., moj ljubljeni Thomas Sharpe.
Thomase, govori u rog. Reci nešto.
To je divan stroj, Pamela, ali ne, hvala. Radije ne bih.
Reci nešto, Thomase. - Šta želiš da kažem?
Reci da me voliš.
Margaret McDermott. - Ding dong, zvono.
Je li maca u bunaru ono? Ko je tamo ubaci? Mali Johnny mršavi.
Ko je od tamo izvadi? Mali Johnny debeli.
Kako zločesti dječak si ti, kad sirotu macu pokušao si utopiti.
Enola Sciotti. E.S. Planirali smo otići, ali ne mogu.
Žele samo moj novac za rad na tom paklenskom stroju.
Samo im je do toga stalo.
Sakriću ove cilindre u lanenom ormaru.
Ako ih neko pronađe neka se zna da su oni to učinili.
Moram prestati snimati. Čujem ih kako dolaze. - Beba.
Ko god ovo pronašao neka zna da me ubijaju. Umirem.
Otrov je u čaju.
Pronađite moje tijelo. Odnesite ga mom domu. Ne želim umrijeti.
Moram otići odavde.
Budna si.
Pronašli smo te u podnožju stepeništa.
Osjećaš li se bolje? - Moram otići u grad.
Kod doktora. - Naravno. No bojim se da smo zameteni. - Ne.
Onda moraš jesti.
Moraš ojačati.
Njegovala sam majku u ovom krevetu.
Otac je bio grub.
Mrzio je majku.
Slomio joj je nogu.
Čizmom joj je slomio napola. Nikad je nije izliječila.
Bila je vezana za krevet dugo vremena.
Ali ja...
Brinula se sam za nju.
Hranila sam je, kupala, češljala kosu,
utrljavala mast na njene ožiljke.
Zbog mene se oporavila.
Učiniću isto i s tobom.
Učiniću da ti bude bolje.
Mogu li na trenutak ostati nasamo sa svojom suprugom?
Uskoro ćeš ustati iz kreveta. Obećavam.
Nemoj to piti.
Nikad.
Lucille, ona je vrlo bolesna. Umire. - Naravno da umire.
Zna sve.
Prestala je piti čaj.
Nije važno. Stavila sam otrov u kašu.
Lucille, prestani!
Moramo li to raditi? Moramo li? - Da.
Nemaš pojma što će učiniti.
Odvešće me odavde.
Zatvoriće me.
Tebe će objesiti. Ostaćemo zajedno.
Nikad nas neće razdvojiti.
Ne možeš me napustiti.
Ne bi. - Ne mogu.
Ne mogu. - Znam.
Jedan gospodin pita za smjer do Allerdale Halla.
U ovaj sat? - Da. - Nije valjda. Ne može do tamo na tom konju.
Iscrpljen je. Mogu li unajmiti jednog od vas? - Zatvoreni smo preko zime.
Mogu li odavde pješice? - Do tamo je preko četiri sata cestom.
Onda je bolje da krenem. - Gospodine! - Dođite tamo nakon oluje.
Znam tko si.
Zoveš se Enola Sciotti.
Reci mi što želiš od mene.
Sada je sve poznato. Nema potrebe za pretvaranjem.
To je ono tko sam. To je ono tko je on. - Znala sam.
Ne čini to, Lucille! - Znala sam.
Neko je na vratima! - Ti nisi njegova sestra! - To i jest divno.
Jesam. - Ne čini to!
Zdravo, Edith.
Pokušaj se ne micati i govoriti. Pod sedativima si.
Morao sam to učiniti da ti namestim nogu. Bićeš dobro.
Oprosti mi što sam došao nenajavljen.
Kako je ispalo, poslala su me nebesa. Trebao sam poslati brzojav, ali...
Mislio sam da ćeš se radovati iznenađenju.
To je čudo. Nismo znali što bismo. Puno je bolesna. Bunca.
A onda je pala niz stepenice. - Obratila mi se.
Ko? - Moja majka. Upozorila me je. Na Grimizni vrh.
Vidite, bunca? Sirotica. - Da, vidim.
Pokušaj popiti. - Ne, ne to.
Ne to. - Ostaćete s nama, zar ne?
Pričekaćete da prođe oluja. - Ako inzistirate.
No sad moram ostati nasamo s mojim pacijentom.
Onda ćemo vas ostaviti, doktore.
Edith, slušaj me. Došao sam te odvesti.
Čuješ li? Odmah te vodim sa sobom. - Neko ga mora sprečiti.
Lucille, molim te. Šta to radiš?
Samo želim znati, brate. Hoćeš li ovog puta to biti ti?
Pokaži mi da možeš ustati.
U redu.
Neću dopustiti da ti naude.
Pronaći ću ti kaput. - Nemoj otići. - Odmah se vraćam.
Vidim da stvari postaju pomalo emotivne, doktore.
Iscrpljena je. Pokazuje znakove anemije.
Odvest ću je u bolnicu. - To neće biti potrebno.
Bojim se da hoće.
Trovali ste je.
Edith. Naslovna stranica. The Cumberland Ledger.
Ledi Beatrice Sharpe je bila ubijena u kadi.
Brutalan udarac skoro joj je rascijepio glavu. Niko nije uhićen.
U to vreme nikoga nije bilo u kući. Samo djeca.
Istina je bila prestrašna da bi se uzela u obzir.
Doktore, prestanite. - Ti si to učinio. - Ne.
Sir Thomase, tada ste imali samo 12 godina.
Nakon ispitivanja poslali su vas u internat.
Šta se tiče Lucille, imala je 14 i njena priča je manje jasna.
Novine su pisale o školovanju u samostanu u Švicarskoj,
no mislim da se radilo o drukčijoj ustanovi.
Sir Thomas je već oženjen. Oženio se gđicom Pamelom Upton.
Margaret McDermott i Enolom Sciotti... E. S.
Edith, ne znaš... - Edith i ja odlazimo.
Ti ostaješ ovde.
Edith. Edith.
Ti trebaš to učiniti. Uprljaj svoje ruke.
Dođi, psiću. Smeće malo.
Ako aj to ne učinim ona će.
No poslušaj me.
Ti si doktor.
Pokaži mi gdje.
Ne! Alane!
Vi ste čudovišta! Oboje!
Čudno. To je zadnje što je i majka rekla.
Lucille je odvela Edith da potpiše dokumente.
Čim ih potpiše mrtva je.
Moram ići. Dovest ću je ovde. Pronaći ću način.
Okno rudnika je otvoreno, jesi li shvatio? Otiđi gore.
Možeš li izdržati? - Idi.
Mislila si da si pisac.
S tim svojim duhovima.
Šta čekaš? Sad nemaš za što živjeti. Potpiši.
Sve žene koje smo pronašli... u Londonu, Edinburghu, Milanu...
Americi. - Da, Americi.
Sve su imale ono što nam treba: Novac, razbijene snove
i bez živuće rodbine. Niko ih nije tražio.
To je zapravo bilo ubijanje iz milosrđa. - To i mene čeka?
Šta je s Talijankom? Enolom. Ubila si njenu bebu.
Nisam. Nijedna od njih se nije jebala s Thomasom.
Kako ne shvaćaš? Bila je moja.
Nije trebala biti rođena.
Trebali smo je pustiti da umre pri porodu, ali...
Željela sam je. A ona je rekla da je može spasiti.
Bila je uvjerena.
Lagala je. - Zbog čega ovaj užas?
Zbog novca? Da zadržite kuću? Sharpeovo ime, rudnike?
Brakovi su bili zbog novca, naravno.
Ali užas... On je bio zbog ljubavi.
Stvari koje radimo zbog ljubavi su ružne, sumanute,
pune muke i tuge.
Ta ljubav te opeče i osakati i...
izopači te iznutra.
To je čudovišna ljubav,
i od svih nas čini čudovišta.
No trebala si videti Thomasa kao dete.
Bio je savršen.
Zbog njegovih malih nepodopština
štitila sam ga od majčinog štapa. Dobila sam puno batina.
A kad je saznala za nas...
Jedina ljubav za koju smo Thomas i ja znali je bila jedno prema drugom,
među ovim trulim zidovima.
Skrivajući se. - To nije istina. Ti ga gušiš.
Potpiši se!
Potpiši svoje vražje ime!
Ko je ubio mog oca?
Kakav grub i superioran čovek.
Volio te je. Trebala si videti njegovo jadno lice
kad sam mu ga razmrskala o umivaonik.
Ti! Ne prilazi mi! - Poslušaj me, Edith. - Odlazi! - Edith, molim te.
McMichael je još živ. Još je živ. - Lagao si me! - Jesam.
Trovao si me! - Jesam. - Rekao si da me voliš! - Volim te.
Edith, molim te, vjeruj mi samo još jednom. Možeš otići ako želiš,
ili me možeš sačekati ovde. Vratiću ove dokumente.
Završiću ovo.
Spalio si ih.
Lucille.
Spalio si ih. - Da, ona će živjeti. Nećeš je dirati.
Naređuješ mi? - Možemo otići, Lucille. Napustiti Allerdale Hall.
Napustiti? - Razmisli. Možemo početi novi život.
Gdje? - Bilo gdje, nije važno. Možemo sve zaboraviti.
Neka ime Sharpe umre s rudnicima. Neka ova zgrada potone.
Sve ove godine čuvamo ove zidove. Bićemo slobodni.
Slobodni, Lucille. Možemo svi biti zajedno.
Svi?
Voliš li je? - Ovaj dan je morao doći. Bili smo mrtvi godinama.
Obećao si. - Ti i ja u ovom trulom mestu.
Pogledaj što smo postali! - Voliš li je više od mene?
Obećao si da se nećeš zaljubiti u drugu. - Jesam, ali se dogodilo.
Lucille.
Thomase?
Thomase.
Ona dolazi. Izvući ću nas odavde. Dovest ću pomoć.
Moraš mi vjerovati. Vratiću se po tebe. Obećavam. Sakrij se.
Prije nego su me zatvorili
zadržala sam mali suvenir...
Od majke.
Edith?
Neću stati dok ti ne ubiješ mene ili ja tebe.
Pomozi mi. - Nema ti tko pomoći. - Ima.
Pogledaj ga. Okreni se.
Thomase. - Lucille.
Neću stati...
dok ti ne ubiješ mene ili ja tebe.
Čula sam te i prvi put.
Duhovi su stvarni.
Toliko znam.
Ledi Sharpe!
Postoje stvari koje ih vežu za neko mesto, slično kao i nas.
Neki ostanu vezani za komad zemlje,
vreme i datum,
prolijevanje krvi,
užasan zločin.
No postoje i oni drugi...
Drugi koji se vežu uz emociju,
nagon,
gubitak,
osvetu...
Ili ljubav.
Oni...
nikad ne odu.
Preveo: ZKARLOV
Sublight (www.sublight.me)