www.titlovi.com
Istinita priča po romanu Skota Berga "Maks Perkins: Urednik Genija"
Nju Jork, 1929
Charles Scribner's Sons Izdavači i knjižari - osnovano 1846.
Možda bi ovo želeo pročitati.
Molim te reci mi da je dvostruki prored.
Nemaš toliko sreće. - Odakle ti?
Od Aline Bernštajn, dizajnerke na binama.
Autor je njen štićenik.
Svi izdavači u gradu su ga odbili. - Da li je dobar?
Dobar? Ne.
Ali je jedinstven.
Pogledaću na brzinu. - Hvala, Makse. Tvoj sam dužnik.
602 za N. Kanan, poslednji poziv!
Dobro veče, Pit. - Ukrcavanje, g. Perkins.
"O izgubljeni" - Tomas Vulf.
"Stena, list, nepronađena vrata.
O steni, o listu, o nepronađenim vratima.
I o svim zaboravljenim licima.
Koji je od nas upoznao brata svoga?
Koji je od nas svome ocu zavirio u srce?
Koji od nas nije ostao utamničen doveka?
Koji od nas nije zauvek stranac i usamljenik?
Nemo se prisećajući mi žudimo silan zaboravljeni jezik,
izgubljenu stazu u nebesa,
stenu, list, nepronađena vrata.
Gde? Kada?
O izgubljena i vjetrom oplakana utvaro, vrati se opet.
Sudbina koja Engleze vodi k' Nizozemcima dosta je čudna;
ali onu koja vodi iz Epsoma u Pensilvaniju,
te otuda u bregove što zatvaraju Altamont preko
preko ponosnog koralnog petlova krika
i blagog kamenog anđelova osmeha,
taknulo je ono mračno čudo slučajno.
Zdravo, tata! Zdravo, patke. - Još jedna recenzija.
Nije nas ni primetio. "Straha nema od sunčeve toplote,
niti gneva besne zime."
Zemaljski zadatak je izvršen.
Umetnost je otišla kući i uzela svoju platu."
"Zlatni momci i devojke..."
Džimi, rekla sam ti. Ne volim filmove, ja čitam knjige.
Ne slušaš me.
Oduzmite nas opet od golotinje i noći
pa ćete videti da na Kreti, pre 4000 godina,
počinje ljubav što je juče završila u Teksasu.
Zdravo, tata. Kako izgledam? - Prelepo.
Za matursko sledeće nedelje. -Već? Ostarila si a još se nisi udala.
O smrti u životu koja pretvara čoveka u kamen.
Promeni ispod nivoa naših bogova. - Zdravo, g. Perkins?
Vaš otac ne odobrava moj dramski klub.
Tata, zašto ne želiš da mama ponovo bude glumica?
Jer u godinama tvoje majke ne bivaš u centru pažnje.
Pacove! - Uaa!
O, da. Sačuvaj glamurozan život samo za sebe.
Potpisivanje knjiga i žurke, dok mi trunemo ovde u pustinji.
Živimo u pustinji? - Uzbudljivo! - Trebaju nam noževi!
Da! Pogodite ko će biti glavni pirat?
Sesile, jesi li imao devojku ranije?
Jesi li? - Ne. - O, Bože.
Ti si najsmešnija osoba koju sam ikada videla.
Zadrži. Šta je bilo, Secil? - Ne znam.
Šta je to, Secil? - Ne čekajte me. - Deset.
Jedanaest. - Deset. - Svinjo.
Pažljivo je u kapeli slušao propoved
studenta druge godine sa lažnim zaliscima.
Marljivo se pripremio za ispit
o sadržaju kataloga koledža. - Deset.
To je baš dugačak paragraf. - Ovo mu je četvrta stranica.
Siroti Maksvel.
Premlada si za ljubav. - Koliko godina bi trebala da imam?
Četrdeset.
Ili, rekao bih,
on je bio nalik čoveku koji stoji na bregu iznad grada koji je napustio,
pa ipak ne kaže »Grad je blizu«,
nego okreće oči prema dalekom uzdignutom gorju.
Kraj.
G E N I J E
Prevod: ~Zen Master~
Moćne knjige.
- Mogu li vam pomoći? - Prokletstvo.
Pogledajte te knjige. Da li ste ikada razmišljali da se ljudski znoj
nalazi u svakoj pojedinoj liniji?
Mali zavet vere koji vrišti u noći,
tamnoj, crnoj noći, dok vetar duva planinama,
sa uzaludnom nadom da će neko pročitati, čuti i razumeti.
Vi mora da ste Tomas Vulf? - Ovo su sve vaši autori?
Tolstoj nije.
G. Perkins.
Sedite, molim vas. - Bolje da nisam došao.
Radije bih da sam dobio odbijenicu mejlom.
Neki hiruški anestetik je u tim već znanim rečima,
"Sa žaljenjem vas obaveštavamo..." Ali ja sam želeo da vas upoznam.
Čoveka koji je prvi pročitao g. Frensis Skota Ficdžeralda i rekao,
"Da!" Svetu trebaju pesnici. Bože! Neko je objavio to kopile,
jer svetu trebaju pesnici. Zašto još živi?
I sada ja gledam u tog čoveka.
Pa, čestitam,
za pronalaženje jednog genija. Dva, ako računamo Hemingveja.
Što se ovoga tiče, istrajaće.
Ne možete uništiti duboko korenje presecajući osnovne grane.
A koreni su duboko, g. Perkins. I oni su nepobitni.
G. Vulf, nameravamo da objavimo vašu knjigu.
Ako prihvatate. Želim da je preradimo zajedno.
U ovom stanju kakva je, malo je preobimna za jedan tom.
Mislim da treba malo da oblikujemo odsecanjem glavnih grana.
Gospodine, Perkins.
Znam da ste ozbiljni i da se ne šalite sa mnom.
Ali, Bože, ovo je previše za mene.
Vi ne znate. Vi ne znate.
Svaki prokleti izdavač u Njujorku mrzi moju knjigu.
G. Vulf, ako biste seli. - Tom. - Tom.
Tom, molim vas. - Tome.
Pretpostavljam da je knjiga autobiografska.
Nema drugog načina da se napiše, zar ne?Judžin Gant sam ja!
Eliza je moja majka, otac je O. Gant. - Obradićemo to sve.
Znam da je predugo. Znam da jeste.
Bože, ne znate koliko sam se borio da to smanjim.
Ne znate koliko sam se borio sa njom. Odseći ću sve što kažete.
Samo recite. - Tome...
knjiga pripada vama. Ja samo želim da je objavim,
u što boljem izdanju. Moj posao. Moj jedini posao
je staviti dobre knjige u ruke čitaocu.
Hvala vam, g. Perkins.
Skribneri su pristali da vam dam naš standardni avans kao honorar.
Ako se slažete možemo nastaviti tempom koji vama odgovara.
500 dolara?
Niko nikada nije mislio da je moj rad vredniji od 10 centi.
O, Bože!
Da li se slažete da počnemo sutra? - Naravno.
Obećavam da ću vredno raditi.
Da!
O, Bože!
"Gospodine Vulfe, nameravamo da izdamo vašu knjigu!"
Nije valjda!
Tome!
Hvala ti, anđele moj. Hvala ti ljubavi.
Toliko sam... Toliko sam srećna.
Koliko treba da skratimo?
Oko 300 stranica. Broj stranica nije toliko bitan
koliko je bitna priča.
Ovde su četiri godine mog života.
Srce mi krvari što sve neće ići.
Ali pretpostavljam da je to 'crkni psu ili progutaj sekiru'.
Uzeo si mi reč iz usta.
Poslednje nedelje rada na knjizi su najuzbudljiviji trenutci
celog mog očajnog života. - Drago mi je što sam vas razveselio.
Proveli ste svoj život među stranicama knjiga, kao i mi
i oni likovi koji se pojavljuju, govore ti iz dubine, iz srži.
Oni su vaša ogledala. Ranije me je
inspirisao Sidni Karton. Ili Pjer od Tolstoja.
Ali znam da zapravo to nisam ja.
Mi nismo ti likovi koji želimo biti. Mi smo to što jesmo.
Ja sam Kalibanac.
To ostrvsko stvorenje,
monstruozno i deformisano. Kalibanac.
Tako ružno. Tako vanzemaljsko.
Povređen i izbegavan u poeziji.
Šta je Menhetn nego ostrvo puno buke?
"Zvuci i sladak vazduh dajući zadovoljstvo ne povredivši te?"
"Ponekad mi hiljadu žičanih instrumenata zuji u ušima."
"A ponekad i glasovi."
"Koji bi ako bih se probudio iz dubokog sna, uspavali me ponovo."
Razmišljao sam o knjizi 'O, izgubljena'.
Mislim da razgovaramo o promeni naslova.
Ne znam koji je pravi sadržaj tvoje knjige.
Zamisli da si čitalac.
Lutaš po knjižari i između mnogo knjiga
vidiš naslov "Trimahio u zapadnom jajetu."
Onda ugledaš naslov "Veliki Getsbi." Koju ćeš uzeti?
Getsbi.- Zbog toga je Skot Ficdžerald promenio naslov.
Znao je da mu treba malo više 'mesa'.
Tvoja je knjiga, razmisli.
Stigli smo. - Zaboga, Maks!
Ovo je palata.
Lepo je što smo se konačno upoznali g. Vulf.
Max nam je pričao o vama. - Tom! Samo Tom! Molim vas.
Drago mi je da sam vas upoznao. 'Svaki čovek priključak.'
Ili devojka.
Maks je bio tajanstven u vezi svojih prelepih kćerki.
More darežljivosti i ljupkosti.
Maks nam je rekao da radite na novoj knjizi.
Ja nisam drugo nego velik stara hobotnica. - Hobotnica.
Jedna ruka se vrti okolo izgubljena,
dok se druga šunja iz dubina da napiše drugu knjigu.
Mogli biste reći da sam... Pipak.
Koja je tema nove knjige? - Amerika.
Cela. Pokušavam da obuhvatim sve. Svaki grad i selo,
kamen, list, čoveka i dete.
Svaku farmu, cvet, reku. To je jedna baklja,
sa belim svetlom istine koja gori u srcu svakog čoveka u zemlji.
I to je potraga za pravim ocem.
Ne mislim na biološkog oca. Ne govorim o spermi.
Mislim na potragu za našim duhovnim ocem.
U vezi svake stvari koja ovu zemlju čini velikom. Mamutom!
Maks kaže da su ideje vredne pisanja velike ideje.
Velike ideje, manje reči. - Vidite, bez njega sam izgubljen.
Zar nismo svi? I ja sam pisac. - Kakav?
Maks ti nije rekao? Radila sam predstave ranije.
U vezi Pauline, Napoleonove sestre. - Istorijski spektakl, zar ne?
Dobro, sa pokušajem da bude moderna.
Ja sam jednom napisao predstavu. Nije to bilo srećno iskustvo.
Nekako mi je to anemičan oblik sa odsustvom obojenog plašta proze.
Tako da sam to ostavio i vratio se romanima.
Koji je naslov nove knjige?
Tvoj otac i ja smo razmotrili gomilu.
Razmišljamo da bude "O vremenu i reci".
"Reka" jer me ta reč podseća na oca.
Reka se odbija o njegova vrata i vraća se ponovo.
Zvuči kao veoma opširna knjiga.
Alin, ne govori to. Vidimo se ujutro.
Očekuj me. Laku noć. Laku noć.
Ovo bi trebalo da posluži.
Vidimo se ujutro.
Maks.
Hvala za ovo veče.
Nadam se da nikoga nisam uvredio.
Hteo bih da me tvoja porodica zavoli.
Ne brini, naravno da nisi. - Nisam cirkuska životinja.
Znam da izgledam kao ludak. Preglasan,
bombastičan, nerealan.
Takav sam. Tako i u Ešvilu pravim buku.
Izbacujem iz sebe. Ali osećam stvari kao stvarna osoba.
Zato,
kao Kalibanac u srcu, reći ću ovo.
U celom životu, dok tebe nisam sreo nikada nisam imao prijatelja.
Ako završimo kod Benove smrti danas,
onda smo blizu kraja. Alin!
Maks, dozvoli da ti predstavim. Ovo je gđa. Bernštajn.
Kako ste? - G. Perkins.
Tom mi je mnogo pričao o vama.
Ona mi je prva rekla da moje pisanje ništa ne vredi.
Ali, ona je jedini razlog što naša knjiga postoji.
Hvala na tome.
Očekivali smo te sinoć. - Pa, rekao sam ti...
Bilo me je sramota. - Znaš da mrzim pozorišne afere.
A ti znaš da nisam htela da idem sama.- Izvinite!
Neprijatno mi je u društvu tih glumaca i ti to znaš.
Rekao sam ti da neću doći. - Nastavićemo ovo, nasamo.
Doći ću oko 2:00. - 2:00. Odlično. Hvala.
Idemo. - Prijatan dan, g. Perkins.
Ljuta si na mene. - Ne, nisam ljuta na tebe.
Evo ga.
Ovo nam je poslednja šansa pre štampe. Pitaću te ponovo.
Da li si razmišljao o drugom naslovu?
Mrzećeš ga. - Iskušaj me.
"POGLEDAJ DOM SVOJ, ANĐELE" Tomas Vulf
Kao autor bestselera, mislim da zaslužujem malo glamura.
Ponovi, Maks. - 15000 primeraka ovog meseca.
Alin, jesi li čula? Čak ni privreda cele zemlje
neće nadmašiti moju knjigu.
Da li ste čitali Tomovu knjigu, gđo. Bernštajn?
Da, gđo. Perkins. Meni je posvećena.
Ne bi bio u stanju da to uradim bez moje slatke Jevrejke.
Ona je kupila papir i olovke. Platila daktilografa.- Dosta je.
Dosta. Obezbedila mi je dom i hranu za moj nezasiti stomak.
Svi znaju koliko volim da jedem. - Mora da se ponosite knjigom,
kada vidite da se vaša vera nagrađuje.- Naša vera.
Naša vera, zar ne g. Perkins? Tom ne bi uspeo bez vas.
To nije tačno.- Ne morate da glumite skromnost preda mnom.
Tom sa tolikom strašču govori o vašem doprinosu.
Ne prestaje da govori; "Maks kaže ovo." Maks kaže ono."
Smiri se, curo. - "Maks, Maks, Maks."
Ne, sve zasluge ćemo pripisati g. Perkinsu.
Na kraju krajeva, on je genije
koji je zaslužan za ostvarenje tvojih snova.
On je tu zbrku reči oblikovao u najprodavaniji bestseler,
stavljajući ga svuda u željne ruke čitalaca.
Ja mislim da je to stvarno trijumf g. Perkinsa?
Rad je Tomov. Njegova je zasluga. - Stvarno? Zaslužuje li Tom to?
Ostavi Maksa na miru.
Ne pričam sa tobom, nego sa starijima.
Treba da naučiš da veruješ starijima. Oni znaju bolje. - I naučiti
kako se ponašati u skladu sa svojim godinama.
Vi ste Tomas Vulf? Čitala sam vašu knjigu, to je remek-delo.
Zar nije? - Veoma.
Moji prijatelji umiru od želje da vas upoznaju.
Neće vam smetati ako ga ukradem na momenat?
Naravno da ne. Nimalo. - Posle vas. - Ja sam Vilov.
Drago mi je. Kakvo zadovoljstvo.
Dobro veče. Ovo je Tomas Vulf. - Ne, meni je čast.
Dobro veče. - Drago mi je.
Ti ne znaš kakvi su državni azili. Groteskni.
Nemam reči. Nema te reči u mom rečniku.
Jednom rečju, bez ukrašavanja. Groteskno.
Konstantna vriska i tako... Napušteno.
Nemaju ni dovoljno toaleta.
Ne mogu Zeldu da ostavim na takvom mestu.- Znam.
Privatni azili su skupi.
Znam da "Getsbi" nije zaradio neki novac.
Hteo bih ga ponovo objaviti, Maks. - Skribneri ti više neće dati zajam.
'Post' više neće da objavljuje moje priče.
Možda je bolje da se vratim U Holivud i pokušam ponovo.
Nadam se da to nećeš uraditi. - Zašto? - Ti si pisac.
Više ne.
Bolje da sam umro kada sam imao 24.
Odmah posle "Ove strane raja".
Jesi li dobio knjigu koju sam ti poslao? - Koju?
"Memoari generala Granta." Znaš li kako ih je napisao?
Interesantno je.
Umirao je od raka grla.
Hteo je da ostavi nešto za sobom za svoju porodicu,
pa je počeo da piše autobiografiju.
Radio je satima svaki dan. Bio je u velikim bolovima, patnji,
ali nastavio je da piše.
I na kraju napisao je zapanjujuću knjigu.
Jako lepu.
Mali prilog da preživiš.
Napisaću ti sjajnu knjigu. - Znam.
Gđo. Perkins. - Gđo. Bernštajn.
Zdravo. Vi ste ovo dizajnirali?
Da. Ja i svi izgubljeni momci.
Poznajemo neke od njih, zar ne?
Ne znate ga kada je bio mlad. Tek je bio izašao sa Harvarda
i bio je spreman da promeni svet. Bio je drugačiji od drugih.
Razumem. - Ne mislim tako.
Moj muž je ljubazan čovek, ali je bezbojan.
On je čovek brojeva i Vol strita.
Ne razumem brojeve. - Imate li decu, gđo. Bernštajn?
Da. Kćerku i sina.
Odrasli su.
Glupo je što sam se zaljubila u Toma, ali ne mogu sebi pomoći.
Dotakao mi je srce. Kada je sve lepo u mom životu nestalo,
kada nikome nisam trebala, upoznala sam Toma.
I Tom je učinio da se opet osećam lepo.
I znam da ga sada gubim, zbog vašeg muža.
Gđo. Bernštajn.
Moj muž je oduvek želeo sina,
više nego bilo šta na svetu.
Stigli smo do tačke kada smo shvatili da se to neće dogoditi.
Onda je upoznao Toma.
Neću ga pustiti. - Alin, idite kući svojoj porodici.
Oni vas trebaju. Tom, ne.
Porodicu, muža, dostojanstvo.
Dala sam sve to za njega.
Tom. Uđi.
Tom? - Imam je.
Imaš je? - Novu knjigu.
Kod tebe? - Da.
Pa, da vidimo.
Unesite, momci.
Spustite dole.
Ovo sve je "O vremenu i reci?"
Izvolite. - Hvala, gospodine.
Bravo.
Sada idi kući i odspavaj. - Trebam ti... - Pusti da pročitam.
Čitaj je sa osećajem, molim te.
"O VREMENU I RECI"
Ako radimo svako veče i niko nas ne uznemirava, uspećemo.
Za koliko? - Devet meseci.
Ako radiš naporno i odoliš iskušenju da dodaješ još.
Mogao bih još da dodam. - Tome, knjiga već ima 5000 strana.
Shvatam.
Za početak, krećemo od prve strane. - O, Bože! Prve strane?
Vidi, dao si Judžinu 80 strana
dok je bio na platformi pre dolaska voza.
To čini da neizvesnost kod Lili raste?
Mislim, predugo sam čekao voz.
Te tri sekcije meni... - Izvolite, g. Perkins.
Kada je upoznao devojku, napisao si ovo.
"Tek što su se Judžinove oči navikle na izmaglicu
cigareta i cigara kao u vrtlogu zadaha smrada,
ugledao je ženu, u seržu i rukavicama u koje je kao žive pipke
uvukla svoje ruke normalne boje slonovače, ali sada porumenevši
onim rumenilom otkrivenim unutar školjke
koje zbunjeni zoolog vidi prvi put
i ugleda ružičastu, obećavajuću crvenu."
"Takve joj behu ruke."
"Ali oči su bile te koje mu zaustaviše
dah od čega mu srce preskoči."
"Plave behu. Čak i kroz kovitlanje pare pompeznog Česterfilda
i arogantnog Laki Strajka,
video je njene oči koje su bile plavlje od plavog, kao ocean."
"Plavlje od plavog."
"Plavetnilo u kom bi mogao plivati zauvek
"i ne propustivši vatreno crvenu i žutu boje klipa kukuruza."
"Preko ponora te sobe, to plavetnilo, te oči
proždirale su ga gledajući kroz njega, nikada ga ne videvši.
"I nikada ne bi, u to je bio siguran."
"Od tog momenta,
"Judžin je shvatio šta su pesnici dugi niz godina o tome pisali."
"Sve izgubljene, lutajuće,
usamljene duše, bijahu njegova braća."
"Znao je da ta ljubav nikada neće biti njegova."
Toliko se brzo 'pao' na nju
da niko u sobi nije čuo ni zvuk. Fijuk njegovog pada,
niti bat njegovog slomljenog srca."
" Tišina je bila izvesna, ali njegov život je bio srušen."
Kraj poglavlja.
Ne sviđa ti se? - Znaš da mi se sviđa.
Nije stvar u tome.
Znači, ugledavši devojku zaljubio se po prvi put?
Da li je mu je um zaronio u život morskih dubina?
U tom momentu, da. Ne verujem.
Ja mislim da se nisi zaljubio u devojku nego u slike.
Onda ćemo iseći zoologa i duvanske brendove.
Uradiću to. - A ružičaste refleksije? - Ne. Ne!
Pridevi su istiniti. On tako misli. Roze nikada nije samo roze.
To je hiljadu drugih stvari duboko važnih za njega.
Sve varijacije njegovog psihološkog stanja.
Svaka slika, zvuk i reč je bitna.
Ne, nije. Glupost. - Bitne su! - Gubiš zaplet.
Zaljubio se. Kako si se osećao kada si se prvi put zaljubio, Tome?
Ima li veze sa žutim klipom kukuruza i Česterfildom?- To je bila munja.
Tako bi i trebalo da bude. Munjevito, sa grmljavinom.
Shvatio sam. Shvatio.
Iseći... Iseći.
Dobro. Sečemo tekstil. "Ugledao je ženu...
Rez. Rez. Rez.
"Ali oči su bile te koje mu zaustaviše dah u grlu,
od čega mu srce preskoči." - Ne, izbaci sinonime.
"Zaustavile dah." Plave... - Izbaci morski...
"Plavlje od plavog, kao ocean." - Kliše. "Plavlje od plavog kao..."
Ništa osim plavo. - "Plavetnilo u kojem bi mogao..."
Sečemo ovo. - Onda povežeš sa...
Da li je bilo ikada takvog plavetnila? Takvih očiju?
Ne treba ti retorika. - Zašto?
To nije munja, to je digresija.
"Plavlje od plavog..." Ne!
Njene oči su bile plave. - Bolje.
I rez. " on je bio bezvredan, ona je bila sve."
Ona je bila devojka preko puta tebe u sobi. Dovoljno je.
I izbaciti " izgubljene, lutajuće duše..." Izbaciti.
"Toliko je brzo 'pao' na nju da u sobi niko nije čuo zvuk,
Fijuk njegovog pada, bat...
Fijuk, bat. Koja je poenta?
Šta ti čuješ kada se zaljubiš? - A ti? Tandrkanje?
Poenta je jer se to dešava unutar njega.
Život mu se promenio, niko drugi u sobi nije primetio.
U tome je poenta. Ne volim kada reči nedostaju.
Možda je ovo veće pitanje.
U knjizi prepunoj jake proze,
šta čini ovaj trenutak drugačijim?
Zato što je jednostavan. - Nema ukrasa. - Poput munje.
Stoji u crnom nebu sa svojom surovošću.- Tačno tako.
Prokletstvo!
"Judžin je ugledao ženu. Oči su joj bile plave."
"Toliko brzo je 'pao' na nju da niko u sobi nije čuo ni zvuk."
Kraj 4. poglavlja. - Proveriti još 98 samo i tamo smo!
Volim te, Makse Perkinse!
... sa Fransis i Judžinom u Parizu.
Tako je! Kao da si preskakao preko Atlantika.
Slaže se sa Judžinovom dezorjentacijom.
Nije znao da ga ona nikada neće zapaziti i da
ga nikada neće voleti. Kako je to mogao znati? - Mogao je. - Kako?
"Suptilni cvet sumraka."
Pričali smo o tranziciji linija. Jedna linija - premoštavanje reza.
Dao si mi dodatnih 50 strana o doktoru.
Celu životnu priču njegovu i njegovog oca.
Sviđa mi se doktor. - I meni. Ali zaboga, 50 strana?
Neke knjige moraju biti opširne, znaš?
Hvala Hristu što te Tolstoj nikada nije upoznao.
Imali bismo super roman "Rat i... ništa"
Da bi bio pisac, moraš da izabereš.
Moraš da oblikuješ i izdvajaš. - Zašto?
Zato jer radimo već 2 godine, a skratili smo je samo za 100 strana.
Pet prokletih sekundi mira je sve što tražim!
Možeš li da mi daš pet prokletih sekundi? Prokletstvo!
To je vrh ledenog brega, Tom! - Ti me penješ na njega!
Znači kažeš da je ovo smeće. Smeće, smeće...
Znala si da će se ovo desiti. Zašto si glumila naivnost?
Jer nisam mogla da zamislim
da ćeš biti toliko sebičan.
Ne mogu da okrenem leđa mom radu.
Alin! To radim. To je moj posao.
A ovo je moj posao.
Da li ćeš ikada naučiti koliko mi znači noć uoči otvaranja?
Da li je ovo dobro? - Da, lepo izgledaš.
Molim te stavi maramu preko ramena kada uđeš.
Hvala. Ova noć mi je važna. Trebaš mi ovde.
Moram da radim večeras.
Radiš svaku noć u poslednje dve godine.
Imaš li ideju kako je dolaziti u prazan stan svako veče?
Ne kažem da je tvoj rad nevažan. - Naravno da si rekao!
Tražim samo jednu noć.
Jednu noć tvog dragocenog vremena da me podržiš.
Ti ne razumeš. Ne razumeš.
U trenutku smo radikalne krize sa knjigom.- Prestani!
Nikada te nisam ni videla da si u žiži
neke radikalne krize ili slično.
Maks kaže ako pritisnemo... - Opet! Maks kaže, predlaže, nalaže!
Može te imati bilo koji drugi dan, ali meni trebaš večeras!
Zato, molim te, siđi sa moje bine, idi kući
obuci plavo odelo i ja ću te pokupiti u 7:00.- Neću biti tamo.
Odluči, Tom.
Odmah.
Ne donose se odluke o ovome, dušo.
Odmah.
Vidiš šta si mi uradio.
Pod velikim je pritiskom.
Ako sada ne nastavimo ne znam šta će se desiti sa njim.
Nosiš veliku korpu? I termose.
Hvala. - Moraš da misliš i na njega.
Izlazi mu prva knjiga, svi ga zovu "genije".
Očekivanja od druge knjige su ogromna.
Uplašen je. Zbog toga ne želi da prestane sa pisanjem.
Objasni to svojim kćerima, žele oca natrag. Takav mi je posao!
Svaki minut svakog dana? - I godine ako treba.
Nikada nećeš moći vratiti ovo vreme nazad.
To je jedan prokleti odmor, zaboga!
Louis, pisca kao što je Tom, dobijam samo jednom u životu.
Imaš i svoje kćeri u istom tom životu.
Žao mi je.
Mahni devojčicama.
Dobro dame! Spremne za avanturu?
Zatvori vrata, draga.
Prestani da brineš o Louis, vratiće se pre nego što misliš.
Tom, gde idemo? - Videćeš.
Trebali smo da radimo.
Ovo je rad.
Siguran sam da nikada ne možeš shvatiti muziku u mojoj knjizi,
tonalitet i ritam,
bez doživljaja mračnih ritmova koji me inspirišu.
Burbon! U velikoj čaši! - Martini, molim. Suv.
I on će burbon. Izvoli.
Čuješ li, Maks. - Ne marim mnogo za muziku.
Ovo je surova optužba tvoje sumorne, puritanske duše.
Hajde! Mora da postoji neka pesma koju voliš.
Flow gently, sweet Afton.
Sviđa mi se "Flow gently, sweet Afton".
Dogovoreno, gospodine.
Dva burbona, gospodo.
Fora u vezi džeza je da su ovi momci umetnici.
Oni izvode pesmu,
puštajući akord po akord, baš kao što ja radim sa rečima.
Dođavola sa standardnim obrascima.
Dođavola sa Floberom i Henri Džejmsom. Budi originalan.
Iscrtaj nove staze. To je sve ružna gorila.
Ružna gorila. Naravno.
Evo.
Henri Džejms samo za tebe.
Prijatno i prepoznatljivo, zar ne?
Šta je to?
Zvuči kao ružna gorila na naš način, zar ne?
To je Tom Vulf!
Oseti, Maks.
Vidim kako pomeraš stopala. Vidim kako pomeraš kolena.
Hajde, Maks! Oseti to!
Lepo.
Vidiš li one dve fine dame tamo? - Suptilno. Maks, budi suptilan.
Za šankom?
Idemo da ih pozdravimo. Hajde da se zabavimo.- Ne mogu.
One su profesionalke. To se ne računa.
Da, Tome, računa se.
Znači, neće ti smetati ako ja... - Ne.
Dođavola, ne znam da se zaustavim.
Tri burbona! Jedan, dva, tri.
I ti isto.
Ne brini, neću te ostaviti.
Želim vas obe. U redu? Popijmo piće.
Reći ću ti jednu stvar, druže moj.
Ne bi ovo uradio Hemingveju.
Ni Fidžeraldu, ni tvojim prokletim svetim kravama!
Svaka reč koju su oni napisali je genijalno suvo zlato.- Prestani!
Izvlačim stvari iz creva a ti mi kažeš da ne valja.
Dosta je, idi kući. - Molim?
Idi kući, odspavaj. - Ne. Ne, ne.
Izvini. Ne teraj me kući. Povedi me kod tebe.
Možemo obraditi do 902. strane. - Ne, ja sam iscrpljen, a ti pijan.
Sutra ćemo. - Čuo si ga, Tome.
Idemo kući.
Platiću taksi. - Kog đavola ti radiš ovde?
Mogu ti napraviti večeru. Platiću i to.
Izlazi odavde, radim.
G. Perkins te obavestio da večeras više ne radite,
pa hajde, kreni sa mnom. - Gđo. Bernštajn...
Ne dirajte me! - Zaboga. - Ti budi tamo. - Zaboga, Alin!
Dođi. - Alin.
Ne želiš da me vidiš?
Odlično! Odlično!
Nikada me više nećeš videti. - Alin.
Šta to radiš?
Kog đavola radiš?
Alin! - Ne! - Stani! - Ne!
Ispljuni! - Ne! - Ispljuni!
Ne! Ispljuni napolje! Ispljuni!
Prestani sada, Alin. Ljubavi moja.
Moja ljubav, moj anđeo. Prestani. U redu. U redu.
Pokaži mi svoju snagu, dušo. Pogledaj me.
Pokaži snagu. Hajde.
Hajde, dođi. Tako.
U redu. - G. Perkins...
Znam da se ovakve stvari ne događaju ovde, na 5. spratu. Izvinjavam se.
Nije neophodno. Izvinite me. - Čekaj, odmah dolazim.
Ne, Tome, stvarno! - Daj mi sekund.
Vidimo se kod kuće. U redu? U redu.
U pravu si u vezi isecanja. Izvini što sam takav medved.
Zar nisi trebao poći sa gđom. Bernštajn?
Dođavola, bila je samo teatralna.
Dobro, zaboravimo isecanje. Vratimo se na Judžina u Londonu.
"Mislio je na ogromne Londonske dimne mreže, sa istom radošću...
Tata! Tata!
Požuri. - Zdravo, tata. - Zdravo, patko.
Upecala sam pastrmku od 22 cm. - Idi pomozi sestrama.
Nećeš verovati...
Maksvele, molim te.
Tome.
Tome!
Gotovo je.
Gotovo? - Prestani da pišeš.
Pokupi sve papire i donesi ih sutra. Možeš li to uraditi?
Možeš li? - Da.
Ovog meseca završavamo sa uređivanjem. Štampamo u aprilu.
Objavljujemo u oktobru.
Pogledaj me i reci - da.
Da.
Mislim da ću da lutam malo. Možda po Evropi.
Ne želim da budem u blizini kada izađu kritike.
Šta?
Imam još jedan paragraf koji želim dodati knjizi.- Zaboga...
Ako nastaviš da dodaješ, tonemo.
Jedan će dovesti do dva i zaglavićemo još godinu dana.
Mogu li ti pročitati? Ide na naslovnu stranu.
"Ova knjiga je posvećena Maksvelu Evartsu Perkinsu."
"Hrabrom i poštenom čoveku
koji je ostao uz pisca ove knjige kroz vremena gorkog beznađa."
"Autor se nada da će ga ova knjiga opravdati."
Radije ne.- Zašto? - Urednici treba da ostanu anonimni.
Više od toga,
uvek postoji strah da sam deformisao tvoju knjigu.
Ko kaže da nije trebala da bude onakva kakvu si je doneo?
"Rat i mir". Ne samo "Rat".
Maks. - Zbog toga mi urednici nemamo miran san.
Da li stvarno poboljšamo knjige,
ili ih učinimo drugačijima?
Jutro, g. Perkins.
Gđice Vajkof, gde bi sada mogli naći g. Vulfa?
U Parizu je, gospodine.
"Odlične kritike. Pune hvale.
Čestitam, ponovo si uspeo. Maks."
"Mogu se suočiti sa glupom činjenicom
bolje nego sa prokletom neizvesnošću."
"Reci mi prokletu istinu jasno, proklet bio!"
"Tom."
"Govore o knjizi kao o veoma važnoj."
"Porede je sa najvećim piscima."
"Čak i sa Džejmsom Džojsom."
"Đavola, Džojsove puste želje da je tako dobar."
"Morao sam da požurim sa 5. izdanjem knjige."
"30000 primeraka."
"Nisam nikada video da toliko pričaju o knjizi."
"Nazivaju te opet genijem. Neka ti Bog pomogne."
"Dođi kući što pre. Maks."
Gospođo, Bernštajn. - Gospodine, Perkins.
Šta mogu učiniti za vas? - Radije obrnuto, g. Perkins.
Nisam mogla da ne primetim da je Tom vama posvetio novu knjigu.
Prvu je posvetio meni, kao što znate. Bio je to divan osećaj
ali ono što je zapravo rekao je: "Hvala i zbogom."
Odslužila sam svoju svrhu. A sada ste i vi svoju.
"Hvala i zbogom, g. Perkins." - Uz svo poštovanje, g. Bernštajn,
nemate predstavu kakav je moj odnos sa Tomom.
A imajući u vidu da... - Čini da
radite stvari koje nikada niste? Oslobađa vas?
I taman kada postanete zavisni, napustiće vas.
I nikada nećete uživati u životu ponovo.
Žao mi je gđo. Bernštajn. Znam da je ovo bilo teško za vas.
Kakav god bol da vam je prouzrokovao nadam se da nije tako mislio.
Mogu li dobiti njegovu adresu u Evropi?- Rekao mi je da ne.
Možete li reći kada dolazi kući? - Ne bih rekao. - Dakle,
ja više ne postojim.
Ja sam 'izdata'.
Još uvek nisam odlučila koga ću da ubijem. Toma,
sebe
ili vas.
Imate li predlog?
Samoubistvo je malo preterano. Tomovo ubistvo ne bi mnogo pomoglo.
Pretpostavljam da ostajem ja. - I ja pretpostavljam.
Preuveličavate scenu. gđo. Bernštajn.
Videćemo, g. Perkins.
Žao mi je zbog onoga što će vam se dogoditi. Zaista, jeste.
Uživajte u vremenu provedenom sa Tomom jer posle njega,
nastupiće velika tišina.
Maks! - Tome!
Lepo je videti te, Tome.
Moramo razgovarati. Čeka nas taksi. Ne! Neka uzme samo prtljag.
Nema taksija, vozova ni autobusa. Moram hodati.
Moram ponovo osetiti svoju zemlju. - Možeš ići. - Hvala, gospodine.
Ne znaš koliko si mi nedostajao.
I ti meni, Tome, ali ovo je važno.
Alin je dolazila u kancelariju i nosila je pištolj. Pravi pištolj.
Dođavola sa njom. Bio sam dugo odsutan
i moramo proslaviti moj povratak najvećem narodu
i svemu ostalom što je američko. Hoću da jedem viršle, šetam gradom
i popijem neko ozbiljno piće.
Hoću reći, može li čovek to uraditi?
Da napiše svoju životnu pošteno?
Iskreno? Kao Prus bez svog tog tapacirunga.- Naravno.
Prekinuo sam pisanje "O vremenu i reci" kada sam upoznao Alin. Nastaviću.
Neće joj se svideti. - Biće oduševljena!
To će je učiniti besmrtnom.
Maks, pogledaj ovo. Šta se dešava u našoj zemlji?
Tako je neozbiljno. - Šta? - A šta ja radim, pišem knjige?
Ovi ljudi ih neće čitati.
Kao da im je važna moja životna priča.
Ovi ljudi gladuju.
Hej, hajde sa mnom.
Hajde.
Mora da me zezaš. - Biće vredno truda, obećavam.
Da li sam te ikada slagao?
Ovo spada pod opštu kategoriju provale.
Krenimo u avanturu.
Prokletstvo! Ne mogu da verujem.
Ne mogu da verujem.
Zašto smo ovde?
Ovde sam živeo kada sam prvi put došao u Nju Jork.
Tu sam napisao "Pogledaj dom svoj, anđele."
U sumrak, došao bih ovde,
posmatrao grad,
i sanjao o svom životu sve dok se zvezde ne bi pojavile.
Zvezde na nebu.
Osvetljene zgrade.
Sva ta svetla.
Sva moć života.
Nisi ti neozbiljan, Tome.
Mislim da su se u praistorijskom dobu
naši preci noću okupljali oko vatre
i vukovi bi zavijali u noći, odmah nakon sumraka.
I jedna osoba bi počela da govori.
I pričala bi im priču,
da se ne bi plašili mraka.
Moraću izgleda da pregledam korekturu kada se vratim. U redu?
Kada?- Ako me ne upucaju, nekoliko meseci.
Kažem ti, Španija je mesto za akciju.
Već si pisao o borbi bikova. - Nije o borbi bikova ovaj put.
Bojim se da je svet otišao dalje od toga. Dolazi rat.
I ti treba da budeš tamo? - Pa, negde moram biti.
Želim da osetim kao nekada, "lucha por la vida", razumeš?
Borbu za život. Šta drugo ima tamo?
Podignite je momci. Hoćemo da se slikamo.
Pa,
šta radi najveća ešvilska muza?
On piše novu knjigu, neka mi Bog bude u pomoći.
Jesi li čitao "O vremenu i reci"?
Smeće. Dečko ima ozbiljne zablude o važnosti.
Previše priča sa novinarima,
reci mu da ćuti i da se drži olovke.
Pa, znaš Toma, on je veseo.
Glupost. Počinje da veruje u ono šta pričaju o njemu.
Isto se desilo i Fidžeraldu.
Dovoljno je da čuje da je veliki čovek od pera,i počne da veruje u to.
Kada je u krizi, prestane da piše.
Tom mora pisati, to mu je u krvi.
I za Skota su tako govorili pre par godina.
Najelegantniji pisac koga sam znao. A sada,
ne može da sastavi pet reči zajedno da bi spasio život.
Znaš da će te Tom uskoro napustiti? - Ne mislim tako.
Misliš da su mu nisu bitange kao' Harper' i 'Makmilan'
već stavili bubu u uvo? - Tom ih neće slušati.
Jesi li video posvetu u "O vremenu i reci"?- Jesam.
Liči malo na nadgrobni spomenik. Hajde, slikaj se sa svojim ulovom.
Uramiću je i poslati ti.
Naša kćer je postala pustolovka na koledžu u Vasaru.
Izgleda da je razvila talenat za dramu. Možda će postati glumica.
Želela bi da razgovara sa tobom, Luisa. - Biće mi drago.
To mora da je Tom. - Ja ću.
To je Tom, dušo. Došao je da te vidi.
Hajde, Maksvele! Puštaj me unutra!
Polako.- Gde je Skot? - Nisi mogao da ne piješ.
Želim da vidim Skota. - Tome.
Skote! - Tome, pogledaj me.
Zelda je upravo izašla iz bolnice i nije baš dobro.
Zato ne počinji, za ime Boga. - Slušaj, nisam ja grubi mehaničar.
Skote, stara bitango!
Tome! - Pokušao sam to reći Maksu. Mislim...
Skote, reci mi. Da li te je naterao da izbacuješ?
Nije me naterao ni na šta.
Da li ti je "savetovao" da izbaciš veliki deo teksta?
Mi smo različiti pisci, Tome. - Kako?
Ja ne pišem opširne knjige.
Ne pišeš ili ne umeš? - Tome! - Reci, Skoti.
Nije sramota pisati krateže, ali mislim da si ti otišao predaleko.
Mislim, hoćeš li napisati novi roman?
Maks, čuo sam da si bio u ribolovu sa Ernestom.
Da, u divljini ... - Ne ignoriši me. - Dosta je!
Ne pretvaraj se da nisam prisutan. Isuse Hriste!
Znam prokleto dobro da godinama nisi napisao ni reč.
Ne krivi mene zbog toga. - Hajde, ustani! - Šta je? Zašto?
Odlaziš. - Gde idemo? - Izlazi. - Zašto?
Sve je u redu, dušo. Smiri se, u redu je.
Treba da mu kažeš da je smesti negde i počne da piše.
Verovatno je izgubio nit sada. Mogao je napisati celu knjigu,
ipak ima neki skriveni talenat na granici.
Izbledela veličina, tako je nazivaš. Ili on, ali...
Hoćeš li ućutati?
Nakon svih ovih godina i dalje me zapanjuje
koliko okrutan možeš biti!
Samo sam iskren.- Da li s ikada pomislio kako je Skotu?
Zašto... Zašto bih? - Koliko si reči danas napisao?
Molim? - Koliko si reči danas napisao?
Možda, 5000. - Skot je napisao možda 100.
"Ako je danas bio dobar dan." "Ako je danas bio veliki dan.!
I on može pisati koliko i ti. On se bori za svaku reč.
Znači, treba više da se bori. - Žena mu je poludela!
Nikoga nije briga šta piše, niti ga više pamte.
Možeš li da zamisliš kako je to?
- Ne krivi mene zbog njegove slabosti!
Boli me kada te vidim tako okrutnog.
Znači, opet sam te razočarao? - Da, veoma.
Pa, žao mi je što nisam dovoljno pristojan
za tvoje fine večere i tvoje fine prijatelje.
Ali pre nego me zgrabiš i izbaciš u šupu,
Mislim da treba da znaš kome daješ lekciju.
Jesam li trebao da odrastam kao ti?
Ne, Tome, ali si trebao da odrasteš.
Kako se usuđuješ?
Svi vi, ljudi! Vi prokleti ljudi! Vi ste kukavice, ništa više!
Zaglavljen u toj maloj sterilnoj kancelariji!
Sve lepo je u tebi zakržljalo.
Pojma nemaš šta znači biti živ!
Ne znaš kako je probuditi se
i hvatati se sa životom u koštac svaki dan.
Ti se tako prokleto plašiš života! - Postoje i drugi načini života!
Da voliš svoju decu i gledaš ih kako pravilno odrastaju.
Da obezbediš svoju porodicu.
Raditi važne stvari i dati ih drugim ljudima.
Sada je dosta.- Ne, prihvatio sam tvoje maltretiranje
jer sam rekao sebi da si vredan toga. Tvoj rad!
Neka je Bog u pomoći svima koji te vole,Tome. Jer, uprkos tvojoj priči
i milionima tvojih prelepih reči,
ti pojma nemaš šta znači biti živ!
Šta znači pogledati osobu u oči i deliti njenu bol.
Nadam se da jednog dana hoćeš.
I onda će sve tvoje reči možda vredeti kao pet Skotovih.
Maks misli da me je stvorio, znaš li to? Kao Pigmaliona.
On misli... misli da je našao ružni grumen gline
i oblikovao me.
Kažu da ja nisam pisao svoje knjige. Da to ne mogu.
To je sve zbog Maksa kao sjajnog urednika. Svi to govore.
Bio bi izgubljen bez Maksa.
Šta bih ja bez velikog Maksvela Perkinsa?
Znači, konačno je odustao od tebe.
Dobro za njega.
Ne bi verovala koliko su mi iz Harpersa ponudili za novu knjigu.
Evo ga.
Rekao sam im - ne. - Rekao si im - možda.
Svima govoriš - možda.
I znam da ćeš im reći - da.
Razmišljao sam da otputujem.
Na odmor. Da kupim stara kola i jednostavno vozim.
Možda odem do Kalifornije.
I ostala mesta osunčana suncem.
Zašto ne pođeš sa mnom? Ozbiljno.
Idemo na put, ponovo u provod. Ti i ja.
Kao nekada.
Niko drugi na svetu ne postoji.
I, mi smo u svojoj privatnoj katedrali.
Zar ne zvuči kao važno putovanje?
Moraš da provedeš neko vreme sam.
Ja sam pisac. To i radim. Uvek sam sám.
Ne, provodio si vreme sa svojim likovima. Nikada nisi bio sam.
Prvo si imao familiju, zatim mene, onda Maksa.
Moraš da provedeš vreme 'sam'.
Moraš da shvatiš kako gaziš kroz život.
Povredio si mene.
Povredićeš Maksa. Ne bi trebalo više nikoga da povrediš.
Ljudska bića nisu fikcija. Nemaš pojma kroz šta sam prošla
da bi došla dovde gde sam sada.
Tako da mogu da te pogledam
i ne osetim, ništa.
Znaš gde je izlaz.
Poslednji put kada sam video svog oca,
stajao je u vozu, kraj prozora, kada sam odlazio na sever na koledž.
Postajao je sve manji i manji,
kako smo mi odmicali,
sve dok ga više nisam mogao videti.
Taj voz me nosio mom životu.
Iza brda i preko reka.
A reke, uvek teku.
Ponekad, teku daleko od mog oca. Ponekad, nazad do njegovih vrata.
Morao sam da dokažem da mogu sam.
Onda dokaži.
Skote! Znam da je bilo pre, ali izvini.
Bio sam grub. Neću se ljutiti ako mi zalupiš vrata pred nosom.
Ne znaš koliko mi je žao zbog ponašanja prema tebi i Zeldi.
Molim te, reci da mi opraštaš.
Verovao ili ne, i ja sam se napio jednom ili dvaput.
Hvala ti.
I dalje sam malo zelen kao scenarista.
Ne mogu da koristim iste književne trikove.
Iako zahteva praktikovanje određenih veština.
Drago mi je što te vidim, Skot. Lutam mesecima.
Nisam imao sa kim da razgovaram o poslu.- Ah, posao.
A ko bi i bio podesniji? Čovek koji je stvorio nešto besmrtno.
Sve više sam uznemiren zbog toga. "Nasleđe."
Da li će ikoga biti briga za Tomasa Vulfa za 100 godina. Za 10?
Kada sam bio mlad pitao sam se to svaki dan.
A sada se pitam, "mogu li da napišem jednu dobru rečenicu?"
Kako to možeš reći? Ne želiš biti zapamćen?
"Ova strana raja" je upravo povučena iz štampe, nakon 18. godina.
"Getzbi" je sledeći. - To se nikada neće desiti.
Znaš li koliko sam zaradio na "Getzbiju" prošle godine?
Dva dolara i 13 centi. Ali, ne smeta mi, radim sada.
Komšinica, radio glumica.
Povremeno vežba krike i osmehe.
Malo je zabrinjavajuće. - Smeh je gori, veruj mi.
Jesi razgovarao sa Maksom skoro? - Ne pominji Maksa.
Zašto ne, Tome?
Znam da ti je prijatelj, ali ne znaš. Osakatio me.
Izobličio je moj rad. Priznao je.
I onda je pokušao da uzme sve zasluge za moj posao.
On? Znaš li koliko si ga povredio? - Uzajamno smo to radili.
Ne budi ljigav, Tom. - Ne znaš šta mi je uradio.
On tebi? - Aha. - Šta je uradio? Ostvario ti je snove.
Dao ti karijeru. Život!
Eto, Skribnerova politika. Očekivao sam više od tebe.
Taj pošteni čovek je verovao u tebe kada niko nije.
Sve svoje nade i snove je ulio u tebe.
Sve stvari koje nikada ne bi uradio.
Knjige koje nikada neće napisati. I ti mu se odužuješ uvredama.
Trebalo bi da se stidiš!
Imao si genija za prijatelja, a ti si ga proćerdao.
Doći će dan kada nećeš biti uspešan kao sada.
To je onda dug put, veruj mi.
Zašto povrediti čoveka koji će hodati na tom putu sa tobom?
Tata? - Zdravo, marioneto.
Zašto Tom više ne dolazi?
O, Nensi.
Tomu treba malo vremena za sebe. - Hoće li se vratiti?
Ne bih rekao.
Tom je vrsta momka koji mora da nađe vlastiti put kroz život.
Da li je ljut na nas?
Nije, dušo. Ponekad ljudi jednostavno odu.
Moraju da odrastu, napuste dom. To će se i tebi desiti.
Jadni tatica. I meni nedostaje.
Znaš šta, daj mi njegovu knjigu.
"Sudbina koja Engleze vodi k Nizozemcima dosta je čudna."
"Ali onu koja vodi iz Epsoma u Pennsvlvaniju,
te otuda u bregove što zatvaraju Altamont
preko ponosnog koralnog petlova krika
i blagog kamenog anđelovog osmeha,
taknulo je ono mračno čudo sreće
što tvori nove čari u jednom prašnom svetu."
"Svaki trenutak je plod 40000 godina."
"Savladavši minute, dani, poput muva, odzuje u smrt,
a svaki je trenutak prozor na svo vreme."
"I poput čoveka koji gine u polarnoj noći,
on je mislio na bogate livade svoje mladosti,
kukuruz, šljivino stablo...
i zrelo žito. Zašto ovde?"
"O, izgubljeni!"
G. Perkins, imate poziv od Tomove majke.
Gđo. Vulf?
Ko je još čuo za tako nešto? Tuberkuloza mozga.
Ni ne izgleda stvarno.
Pasti tako nisko zbog čudne iznenadne stvari?
Čine sve što mogu.
Ko će verovati? - Ko će sada verovati?
Šta to? - Da je od svih mesta došao baš ovde.
Kada se srušio na zapadu, vratili su ga ovde na operaciju.
Najbolje mesto za to, rekli su je baš ovde u Baltioru.
Otac mu je umro u ovoj istoj bolnici,
malo niže niz hodnik.
To je kao da se Tomov životni vek
kao reka vratio njegovom ocu.
Hirurg je rekao da mu je mozak bio ispunjen tumorima.
Mirijada tumora.
Baš tu reč je upotrebio "mirijada".
Mislim da bi se Tomu svidelo. Ništa ne mogu da urade.
Doktor kaže da se radi o par nedelja.
Možda dođe svesti, ali najverovatnije da neće.
Ne, ostani sa Nensi. Pripremi je.
Toma je uvek najviše volela.
Uzgred, množina od "mirijada" je "mirijade".
G. Vulf? - Olovku.
O, ne, g. Vulf. Lezite mirno. Dovešću doktora.
Olovku.
Dobar dan, g. Perkins. - Dobar dan, Džejms.
Bolnica Džon Hopkins
Dragi Maks, imam predosećaj
i hteo sam da ti napišem ove reči.
Prevalio sam dug put i bio u tuđoj zemlji
i video mračnog čoveka izbliza.
Mislim da ga se nisam previše plašio,
ali očajnički želim da živim.
Želim da te vidim ponovo.
Osećam veliku bol i kajanje
zbog svega što sam mogao, ali ti nisam rekao.
Zbog posla koji sam trebao da uradim.
Osećam kao da se veliki prozor života otvorio.
I ako prođem kroz ovo,
molim Boga da budem bolji čovek
da bih mogao živeti u tvojoj blizini.
Ali najviše od svega,
želim da ti kažem, bez obzira šta da se desi,
uvek ću se osećati
kao onog novembarskog dana,
kada si me u luci dočekao
i zatim smo otišli na vrh zgrade
i sva neobičnost i slava i moć života su ležali ispod.
Zauvek tvoj, Tom.
Prevod:~ Zen Master~
Preuzeto sa www.titlovi.com