Čudovište iz senke se probudilo.
Videlo je dečaka u loncu i reklo:
'Umirem od gladi.'
Ja ću da te pojedem.
I tako je čudovište otvorilo širom usta...
I celog progutalo malog krojača.
Dečak je padao i padao...
i upao je u mračnu pećinu...
punu sluzi...
I to je sve?
To je sve koliko sam mogao da smislim.
Dobro, setićeš se sutra još nečega.
Sada hajde u krevet.
Ali ne spava mi se i još nisam završio.
Znam, dušo, ali mama je umorna od današnjeg posla...
i mora da spava.
Hajde, da te ponesem.
Bože, baš si težak.
Tvoja priča mora da ima kraj.
Da vidimo, mogu li ja da pomognem.
Da razmislim...
Sećaš se makaza koje je krojač dao svom sinu?
Pa, odjednom se setio da su kod njega.
On ih vadi i počinje da seče.
Sec, sec, sec...
i čudovište je viknulo: 'Jao!'
'Ko me to seče? ' I mali krojač...
Znam, znam!
Dečak je prosekao prolaz da izađe,
napravivši sebi kaput od krzna čudovišta...
i strele više nisu mogle da ga povrede. Odmah ću da završim priču.
Sada ideš na spavanje ili ćeš ujutru da budeš umoran.
Mama...
Ujutro ćemo da izvadimo malog dečaka iz stomaka čudovišta.
Nemoj da zatvaraš, maca je još uvek napolju.
Možda će hteti da uđe.
I nemoj da sanjaš čudovišta, u redu?
Dođi!
Ostavi je na miru, čudovište!
Pusti ga!
Mama!
Mama, mama!
Ovde sam, ovde sam...
Gotovo je, dušo. Ovde sam.
Čudovište je ušlo kroz prozor.
Htelo je da me odvede. Nije... nije imalo lice.
Ovde nema čudovišta. To je bio samo ružan san.
Samo ružan san.
Nemoj da brineš.
Gotovo je. - Šta ako se vrati?
Ako se vrati, zažmuri i broj do pet.
Kada ih otvoriš, on će nestati, videćeš.
U
ULJ
ULJE
ULJEZ
ULJEZI
ULJEZI.
ULJEZI..
ULJEZI...
Nazvaću je. Izluđuje me pričom kako uopšte ne mislim na nju.
Siguran sam da će se Kerol obradovati. - Jebi se. Ni ti nisi anđeo.
Nemoj mi samo reći da nisi razmišljao o tome.
Čuj, zadovoljan sam onim što imam.
Šta ima loše u bezazlenoj zabavi sa nekom...
drugom čisto da začiniš ljubavni život.
Važno je da Kerol ne sazna.
A, šta ako sazna?
Poricao bih. Zar ti ne bi?
Da sam na tvom mestu, ja bih joj sve ispričao...
Jebi se.
Idemo.
Pripazi na stvari, Frenk. Idem da pozovem ćerku.
Ona ti nedostaje. - Da, zaista.
Pošalji joj moje poljupce. - Hoću.
Ćao, tata. Gde si? - Izvini, dušo. Još uvek sam na poslu. Još jedan sat.
Šteta. Baka mi je umesila njenu čuvenu tortu.
Ne pričaj, znam.
Čokoladna, u sredini džem, a odozgo krem.
Da li je tu mama. Mogu li da se čujem s njom.
Naravno.
Tata hoće da priča s tobom.
Halo?
Baš je lepo što te vidim.
Gde je Vini pošla.
Vini, gde si?
Gde si?
Gde si pošla?
Šta si to pronašla?
Bezlični se probudio zato što je neko pozvao njegovo ime.
Posle mnogo, mnogo godina, bio je slobodan.
On nije bio mlad ni star. Ni ružan ni lep.
Nije imao lik. U stvari, nije čak ni imao lice.
Sećao se dečaka sa licem koje je izgledalo kao njegovo.
Bezlični mora da pronađe dečaka.
Mora da pronađe svoje lice.
Dok jedne noći nije konačno pronašao lice koje će da ukrade.
Bio je to mali dečak, koji je zurio kroz prozor.
Želeo je dečakovo lice više od svega na svetu.
Bez lica, nije imao ništa.
Zato je smislio plan. Prvo...
Da dečaka odvoji od roditelja...
i odvede u svoju jazbinu...
skine mu lice i stavi na sebe.
Tako bi ga svi voleli.
Sledeće noći, Bezlični se prerušio u muškarca...
i vratio do dečakove kuće.
Brzo se penje uz zid...
i upada kroz otvoren prozor.
Pronalazi dečakovu sobu i ušunjava se unutra...
Dečak je spavao...
Bezlični se približava sve bliže...
i bliže...
i bliže.
Nastavi, Mia.
To je sve što imam.
Nisi je završila?
Nisam znala kako.
Nije loše.
Privukla si pažnju svojoj publici i ostavila ih bez kraja.
Pokušaj da je završiš sledeće nedelje.
Radoznali smo da čujemo šta će se dalje desiti, zar ne?
Vidimo se. - U koliko sati je rođendan?
U 6. Nemoj da zaboraviš. - Vidimo se. - Ćao.
Kasniš. - Žao mi je.
Ko je ta?
Znojav si. Hajde, moraš da se pozabaviš sa tortom.
Zdravo, slavljenice.
Tata!
Srećan rođendan.
To je meda.
Imamo još nešto za tebe.
Hvala!
Baš je kul.
Meda skoro da spada u antikvitete. Ima oko 50 godina.
Stari meda. Lepo.
Sviđa mi se, tata. Zaista.
Pa, koliko ono imaš godina? Devet, deset?
Tata. - Četiri?
U redu, narode. Vreme je.
Srećan rođendan.
Srećan rođendan, draga Mia.
Želimo ti srećan rođendan.
Bezlični se probudio zato što je neko pozvao njegovo ime.
Posle mnogo, mnogo godina, bio je slobodan.
Kada je Bezlični izašao iz svoje jazbine,
ljudi su gledali kroz njega.
Izgledao je kao nevidljiv.
Video je ljude na ulici kako pričaju i kako se ljube.
I znao je da ga bez lica niko neće voleti.
Bezlični je nastavio da traga za dečakom da bi mu ukrao lice.
Tražio ga je svuda, na svakom prozoru, u svakoj kući.
Dok jedne noći...
nije pronašao kuću sa detetom.
I otvoren prozor.
On se šunjao kroz sobe...
i kroz hodnik...
odakle je video devojčicu. Još uvek budnu.
I tako, prikradao se sve bliže...
i bliže...
On odustaje od lova na dečaka.
Sada Bezlični želi lice devojčice, više od svega na svetu.
Zato je smislio plan.
Sakrio bi se u mračnom uglu...
sačekao da devojčica ode na spavanje.
I onda bi...
Stvarno želim jednu. - Šta?
Samo jednu. - Ne. Nemoj.
Nije ti to potrebno. - Jeste.
To je tako patetično.
Mia? Mia, idi u svoju sobu.
Šta je bilo? Šta nije u redu, dušo?
Sutra ideš u školu. Idi na spavanje.
Džon? - Hajde, danas joj je rođendan.
Jesi li dobro, slavljenice?
Ne mogu da spavam.
Previše koka kole.
Nije zbog toga.
Onda, zbog čega?
Hajde sada na spavanje.
Vidim da ti se sviđa moj poklon.
Tata, ja imam 12 godina.
Jesi čuo to?
Možda je bolje da si ostao u radnji, jer izgleda da je sada Mia porasla.
Da, ona koristi karmin i ostalo.
Pokušaj da spavaš.
Laku noć, dušo.
Volim te, tata.
I ja tebe, dušo.
Jedan, dva, tri, četiri, pet.
On je bio ubica od početka.
I nije trpeo istinu.
Zato što u njemu nije bilo istine.
Ako ostanete u mojoj reči,
Onda ste zaista moji učenici.
I vi ćete spoznati istinu,
i istina će da vas učini slobodnim.
Sačekaj nas ovde.
Možemo ovde ako želite.
Morate da kažete: 'Pozdravljam te, Marija, milosti puna.'
'Pozdravljam te, Marija, milosti puna.'
Gospod je sa vama.
Kada ste se poslednji put ispovedili?
Ne znam. Ne mogu da se setim.
U redu je.
Slobodno, recite mi.
Ne morate da se sramite.
Gospod je dobar i uvek nam oprašta.
Hajdete.
Nije to ništa strašno.
Hajde, Huan. Idemo.
Ne, ne nastavi dalje. Izvini, druže.
Računam na tebe. Samo se koncentriši.
Mora biti gotovo do večeras?
Važi, šefe.
U pomoć!
Požuri, pašću! Džon!
Požuri!
Požuri, ne mogu više da se držim! Džon!
Požuri, pašću! Džon!
Požuri, ne mogu više da se držim! Džon!
Tata. - Gospode!
Prepala si me.
Jesi li dobro, dušo?
Šta nije u redu?
Imala sam noćnu moru.
Kakvu?
Dođi ovamo.
Hajde, idemo u krevet. Sutra moraš u školu.
A šta ako se vrati noćna mora?
Hajde. - Tata, gde idemo?
Hajde, sve je u redu.
Tata! - Što stojiš tu? Hajde.
Šta to radiš? Našao sam! Sećaš se ovoga?
Knjiga o košmaru. - Tata, to je smešno.
Dođi da sednemo.
Nisam je video godinama.
Dakle, šta ćemo da čitamo?
Ovu?
Ukoliko veliki, crveni đavo sa velikim zubima i kandžama hoće da te zgrabi,...
ti samo uperiš svetlo i kažeš... - Tata.
O, pa ti si porasla.
I onda ćeš da vidiš samo providnu senku.
Vidiš, čudovišta su kukavice. Čim im se odupreš, oni pobegnu.
Ne ovo.
Ovo je drugačije. - Sva su ista. Sva su kukavice.
I neće se usuditi da uđe u kuću dok sam ja tu.
Ali, ono je već ušlo.
Šta misliš? Gde je?
Ne znam.
I mislim da me uhodi dok spavam.
Znam da je tu.
Dobro.
Da bi ubili to čudovište, moramo da uđemo u tu priču.
Misliš da može da nam pobegne?
Ali da bu ušli u tu priču,...
moramo da ga pređemo!
Tako...
Nešto nedostaje.
A, to.
Evo ga.
To je naše čudovište.
Misliš da si me uplašio?
Slušaj, druškane...
Ovo je kraj puta. Mislimo da je bilo dosta.
Više ne možeš noću da uznemiravaš moju ćerku.
Dobro, udalji se.
Pogledaj to...
On odlazi. Pogledaj njegovo lice.
Baš lepo izgleda.
Šta to radiš, dođavola?
Jesi poludeo? Šta je ovo? Mia, idi u svoju sobu.
Sve je u redu, dušo. Mi smo se samo igrali.
Kako to misliš igrali? Mogli ste da zapalite kuću!
Imala je noćnu moru. Samo smo...
hteli da se otarasimo toga.
Čega da se otarasite? Šta je ovo?
Sju, to je bila igra.
Baci ovo negde da ne usmrdi celu kuću.
Mama!
Huan?
Sve je u redu, dušo. Ovde sam, ovde sam.
Gotovo je.
Molim vas, uđite.
Huan.
Otac Antonio je došao da te vidi.
Izgleda da nema groznicu.
Zdravo, Huan.
Moje ime je Antonio.
Da li me se sećaš?
Pogledaj.
Doneo sam ti igračku.
Staviću je ovde, može?
Tvoja mama kaže da loše spavaš.
Odlazi.
Zašto to kažeš?
Nema čega da se stidiš.
I ja sam u tvojim godinama imao ružne sne.
To nisu ružni sni.
Čega se plašiš?
Veštica?
One ne postoje.
Kao ni babaroga.
Moji roditelji su mi pričali o njemu samo da bih završio ručak.
To su samo priče.
Ne treba da se plašiš priča.
Evo šta ćemo da uradimo,
Ti mi ispričaj čega se plašiš,
a ja ću ti ispričati čega se ja plašim, važi?
Ja imam prijatelja sa kojim pričam svakoga dana i koga ne mogu da vidim.
Ja se plašim...
da mi moj prijatelj neće odgovoriti.
Da mu ja pričam, a da mi on ništa ne odgovori.
Sada je na tebe red.
Čega se plašiš?
Bezličnog.
Ko je Bezlični?
Mia, šta je bilo?
Šta je bilo? Šta nije u redu?
Reci mi.
On je ovde.
On je unutra.
Hajde, dušo. Nema nikoga ovde.
Ovde smo samo nas dvoje.
Mia, izađi napolje.
Brzo!
Tata!
Pomozi mi!
Džon! Šta se dešava?
Pozovi policiju!
Molim te...
samo je pusti.
Nemoj da je povrediš.
Dušo, jesi li dobro?
Jesi li dobro?
Šta se dešava? - U sobi je bio čovek!
Jesi dobro? Sve je u redu, dušo.
Gadna stvar. - Mislim da je ušao kroz prozor.
Pojurio sam za njim ali je nestao.
Jeste li videli njegovo lice? Možete li da ga opišete?
Bilo je mračno. Imao je kapuljaču.
Daj to forenzičarima, Džordž.
Ako uljez bude viđen ili se, što je malo verovatno,
vrati, uhvatićemo ga.
Ne brinite, g. Farow. - Hvala vam.
Rekao je da ne brinemo. Kaže da sigurno neće da se vrati.
Sve je u redu.
Sedi ovde, dušo.
Da li je išta rekla? - Šta je trebalo da kaže?
Ona je prestrašena.
Da li si dobro?
Šta je bilo, srce? Pričaj sa mnom.
Mia.
Pričaj sa mnom.
Dušo, reci mi šta nije u redu?
Mia!
Dušo, šta je bilo?
Jedan, dva, tri, četiri...
Mama, mama!
Huan!
Kako si?
Sve u redu?
Ne znam zašto je otac otišao.
Da li vam je rekla nešto.
Ne.
Govori samo o ovom trenutku.
I da postoji nešto u tom dečaku.
Oboje su malo čudni, i dečak i majka.
Ne govore ni sa kim.
Rekla vam je više nego meni.
Ne znaš kako da se ophodiš sa ženama.
Hoćete joj pomoći?
A šta bi ti voleo da uradim?
Ne znam, da pomisle da ste ih od toga oslobodili.
Od čega da oslobodim?
Govorimo o nečemu veoma ozbiljnim.
Ne mora to da bude zvanično.
Može da bude kao prividna pomoć.
Antonio, ne možeš da obavljaš takav ozbiljan ritual...
samo da bi smirio nerve lude žene.
Bez obzira koliko je lepa?
Ne smeš da se igraš sa ovakvim stvarima, dođavola.
Pust ih na miru.
To je posao za psihijatra,
ne za nas.
I onda je izašao kroz prozor.
Mia, tako mi je žao. To je užasna stvar. Sigurno si bila prestrašena.
I od tada nisi mogla da govoriš.
Ili nisi želela.
To je veoma važno da znamo.
Ne mogu.
Znaš, u redu je ako osećaš strah.
Ponekad sam i ja uplašena. I svako je.
Plašim se stvari koje zamišljam da se mogu zaista desiti.
Molim vas, pođite sa mnom.
Kao da nešto fizički sprečava vašu ćerku da govori.
Ili je to akutna emocionalna reakcija...
na težak šok koji je doživela.
Pa šta ćemo da radimo?
Moramo da budemo strpljivi.
Može li da ide u školu? - Da, naravno.
Njene navike ne smeju da se zapostave. Moram da je viđam svakog dana.
Svakog dana?
G. Farou, sigurna sam da želite da izbegnete da Mia...
opet prolazi kroz iskustva retrospekcija ponovljenih noćnih mora.
Mi želimo da postignemo uspešan emocionalni progres...
i lečenje traume redovnim, svakodnevnim dolascima.
Tokom terapija, Mia će se suočavati sa svojim strahovima.
Bezlični nije odustao...
Čekao je pravi trenutak da devojčici otrgne lice...
Bezlični je prilazio sve bliže i bliže...
Da li postoji neka malo tiša? - Tiša?
Valjda ne želite da vam Čivava bude čuvar?
Ovo je Rotvajler.
Ova je odličan izbor. Kompletan sigurnosni sistem.
Više nema brige.
Kakva bi bila ova?
Spremila sam ti nešto za jelo.
Radiš domaći?
Slušaj, Mia, ne moraš to da radiš ako ne želiš.
Želim.
Dođi ovamo.
Možete da mi date pristup preko websajta pod određenom šifrom.
Da, potrebna mi je lozinka za mušteriju.
Na ime Džon Farou.
1967.
Zdravo, Huan.
Kako si?
Da li me se sećaš?
Huan!
Mama, ja se zabavljam. - Moramo da idemo.
Ne smemo da budemo ovde. Idemo.
Hajde.
Huan.
Bezlični je prilazio sve bliže i bliže...
Devojčica je znala da je tu Bezlični.
Mogla je da oseti kako je posmatra.
Htela je da vikne za pomoć...
ali nije mogla ni glasa da ispusti.
Njeni roditelji nisu mogli ništa da urade jer je on već bio unutra.
Napravio je novu jazbinu baš u njenoj sobi.
U mračnom uglu na koji su svi zaboravili...
Njegova nova jazbina bila je dovoljno velika za oboje..
Bezlični bi odvukao devojčicu u jazbinu...
i tamo držao u mraku.
Zarobljenu, daleko od njenih roditelja. Zauvek.
Tada joj njeno lice neće trebati. Nikada više.
I počeo je da je odvlači u svoju jazbinu.
Osetila je njegove kandže kako se lepe za nju...
Džon!
Mia, jesi li dobro?
Jesi li dobro?
Sada joj je uglavnom najpotrebniji odmor.
Uradićemo antialergijski test.
Anafilaktički šok je alergijska reakcija.
Ali ne brinite,
pronaći ćemo šta je uzrok.
U međuvremenu, prepisaću intravenski adrenalin i sedative,
ako se desi hitni slučaj.
Ako izgubi svest i hitna pomoć je predaleko, vi joj sami ubrizgajte.
Za samo nekoliko sekundi će početi da deluje.
Medicinska sestra će vam pokazati. - U redu, hvala.
Idem da pozovem sestru.
Možete li nam dati opis? - Izgledao je veoma čudno.
Izgledalo je kao...
kao da je deformisan.
Deformisan? Uostalom, dobro je što ste instalirali bezbednosne kamere.
Poslaću nekog od mojih ljudi da pregleda snimke.
Potrebna mi je vaša lozinka. - Da, naravno.
Izvinite me na trenutak.
Kako je? - Dobro je.
To je Dejv.
Razgovaraj s njim, molim te. Sve vreme me zove.
Halo?
Gospođa Farou, možete li mi reći šta se večeras desilo?
Zovem zato što me je tvoja majka terala.
Tvoja majka želi...
Ne brini, sve je u redu. Vodim brigu o situaciji.
Mislim na Miu, kako je ona, Džon?
Nisam ga videla, znam samo da...
Džon.
Žao mi je Dejv, ne mogu sada da pričam. Moram da idem.
Dejv, kako su?
Biće u redu.
Prevod...intoxic.
Sedite.
Pođi sa mnom, Huan.
Lezi ovde.
Sada ćemo zajedno da se molimo.
Ja ću govoriti molitvu,
a ti ponavljaj za mnom, važi?
Mama kaže da ćeš ti da oteraš Bezličnog.
Tako je.
Doći će Isus, zgrabiće Bezličnog...
i fuj.
Baciće ga u duboku jamu i on više nikada neće izaći.
Ali Bezlični može da leti.
Huan, ćuti i slušaj oca.
Prekrstite se.
Daj mi ruku.
'Gospode, Ti si moje utočište.
On će te izbaviti iz zamke ptičareve,...
i od ljutog pomora.'
Ponovi.
'Gospode, Ti si moje utočište.
On će te izbaviti iz zamke ptičareve,
i od ljutog...
i od ljutog pomora.
I od ljutog pomora.
Nećeš se bojati strahote noćne,
strele, koja leti danju.'
Huan.
Molim te.
Ne želim.
To je u redu.
Probaćemo nešto drugo.
Ja ću da se molim,
a ti ponavljaj tiho u sebi.
Sklopi oči.
'Nećeš se bojati strahote noćne,
strele, koja leti danju.'
Ne mogu.
Ne mogu to da uradim.
Ne mogu da ga proteram ako ne znam ko je.
Vi znate ko je on, zar ne?
On nema lice.
Njegovo lice je skriveno.
Ne mogu da ga vidim.
Ne možeš zato što nosi kapuljaču, zar ne?
Sklopi oči.
Pokušaj da zamisliš njegovo lice.
Skini...
Skini mu kapuljaču.
Oče, dovoljno je.
Dobro je, Huan.
Dobro je.
On je ovde.
Gde, Huan?
Tamo.
Gde je?
Tamo nema nikoga.
Šta to vidite?
On je nestao.
To je samo statua.
Luisa!
Vi ne možete da nam pomognete.
Ne možete ništa da uradite.
To je samo statua.
Vi umišljate celu stvar.
Luisa!
Luisa...
Recite mi šta ste videli?
Mama, gde idemo?
Ne znam. Negde daleko.
Huan, pomozi mi. Zatvori svoju torbu.
Šta misliš, da li će nas pratiti?
Neće, zato što idemo daleko. Razumeš?
I ti si ga videla, zar ne?
Huan, nisam videla ništa.
Čuješ? Ništa.
Šta se dešava?
Dobro jutro, Džon. Dođite.
Jeli sve u redu?
Sju, gde je Mia? Da li je dobro?
Ona je ovde, Džon. Dobro je.
Zdravo, Džon.
Šta je ovo?
Molim vas, Džon, sedite.
Njoj je sada potrebna više nego ikada podrška svojih roditelja.
Posebno vaša, Džone.
Zato što imate posebnu vezu sa njom.
Naravno, kao i svaki otac.
Suzana mi je rekla da niste dobro spavali...
te noći kada se dogodio incident.
Mislim da oboje imamo problema sa spavanjem...
otkada je taj čovek bio u sobi moje ćerke.
Razumem.
Džon, postoji veoma redak sindrom.
Verovatno je posledica stresa, vidite, kada dve osobe sa...
psihičkim poremećajem postanu jedno...
To je u doslovnom značenju, ludost udvoje...
ili indukovana psihoza. Nazvana 'Foli a du.'
Kada dvoje veoma emotivno bliskih ljudi,
počinju da dele iste sumanute ideje, fobije i halucinacije.
Halucinacije?
Nije postojao uljez, Džon.
To je bilo u vašoj mašti.
I u mašti Mie.
O čemu vi to, dođavola, pričate? - Džon, volela bih da ovo pogledate.
Pustite ponovo.
Šta je ovo?
Tamo nije bilo nikoga, Džon.
Nikoga osim vas i vaše ćerke nije bio u toj sobi.
G. Farou. - Ko si sad pa ti?
Ovo je David Vorton iz socijalne zaštite.
Ovde smo da ti pomognemo, Džon.
Vaše stanje može da se izleči veoma uspešno kroz terapiju.
Džon, prvi korak je da vas na neko vreme odvojimo od Mie.
Ako nemate gde da odete, mi ćemo vam pomoći u tome.
Predlažem da posetite mog kolegu, dr Levinskog.
Rekao je da će vas lečiti.
Ovo je smešno, nema nikakvog smisla. Bio sam u toj prokletoj sobi.
On je bio tamo, i napao je moju ćerku.
Sju, bila si tamo, reci im.
Sju!
Reci im! - G. Farou, morate da se smirite.
Ništa nisam videla.
Video si na snimku, tamo nije bilo nikoga!
Ne verujem ti!
Dakle, misliš da sam lud.
Ne brini.
Kada stigneš kući, neću biti tamo.
Mia.
Kada stignemo kući, tata neće da bude tamo.
Moramo da vas razdvojimo na neko vreme.
Zašto?
Vidim da pišeš priču za školu?
Ko je Bezlični?
Suzana, možda će biti lakše ako na trenutak ostanemo same.
Mia, postoji nešto što bi želela da nam kažeš?
Nisam napisala tu priču. Samo sam se pretvarala.
Da li ti je otac ispričao tu priču?
Ti znaš da Bezlični ne postoji u stvarnosti.
Znam da Bezlični ne postoji,
ali on to misli.
Ako se ponovo približi kući, vi nam momentalno javite.
Da, hoću.
Možemo dobiti sudski nalog. - Ne, ne, stvarno, nije potrebno.
Ovo je njena soba. - Soba ti je veoma lepa, Mia.
Možemo li da popričamo napolju?
Mia, vraćam se za minut, u redu?
Dakle, šta predlažete?
OSTAVI ME NA MIRU!
Mia.
Kako bi bilo da odemo negde na večeru?
Na primer, u kineski restoran?
Šta misliš?
Da li se slažeš?
Hajdemo.
OSTAVI ME NA MIRU!
Luisa, mogu li na trenutak da popričam sa tobom?
Kaže da želi da priča sa tobom.
Mama!
Ne brini, to je samo ružan san.
Sigurno će da se smiri.
Mama!
Jedan, dva, tri...
četiri, pet.
Ostaćeš tu zauvek.
Bezlični se probudio zato što je neko pozvao njegovo ime.
Posle mnogo, mnogo godina, bio je slobodan.
Džon.
Vratio se.
Ko se vratio?
Ti znaš ko.
Ne znam o čemu to govoriš, sine.
Da, znaš.
Ne...
Nije moguće.
Rekla si da sam ga ja stvorio.
U svojim snovima.
Lagala si me.
Žao mi je.
Tako mi je žao.
On povređuje Miu.
Samo sam htela da te zaštitim.
Od čega?
Sine...
Oprosti mi.
Reci mi.
Oprosti mi, morala sam da te lažem.
To veče je došao da te odvede. To nije bila noćna mora.
Biće sve u redu.
Jedan, dva, tri, četiri. pet.
Hajde! Diši!
Džon, ne može da diše! - Šta se desilo?
Injekcija ne pomaže. - Zovi hitnu pomoć!
To sam ja, ovde sam.
Da li me čuješ?
Znam da je ovde i znam da si uplašena.
Ali sada je sve to gotovo, jer znam ko je on.
I znam gde može da se sakrije.
Pričaj joj! Nastavi da pričaš!
Bezlični se probudilo zato što je neko pozvao njegovo ime.
Posle mnogo, mnogo godina, bio je slobodan.
On nije bio mlad, ni star.
Ni ružan ni lep.
Nije imao lik.
U stvari, nije čak ni imao lice.
Bio je zaključan u mračnoj rupi gde sunce nikada ne sija.
Sećao se dečaka sa licem koje je izgledalo kao njegovo.
Bezlični mora da pronađe dečaka.
Mora da pronađe njegovo lice.
Kada je konačno otkrio gde se krije dečak, nije znao šta treba da uradi.
Videvši majku kako ljubi dečaka, osetio se lišenim tog blagoslova.
Želeo da bude kao taj dečak, da bude voljen.
Tako je smislio plan.
Prvo da dečaka odvoji od majke.
Onda da ga odvede u svoju jazbinu.
Otrgne mu lice...
i stavi na sebe.
Bezlični je bio sve bliže...
i bliže...
i bliže.
Ti ne znaš ostatak priče, ali ja znam.
Bezlični nije mogao da pronađe dečaka,
i to ga je revoltiralo.
Gde je dečak?
Ostavi je na miru, čudovište!
Ne plaši se, sine.
Ti izgledaš kao ja.
Mia!
Mia, moraš da se boriš protiv njega!
Moraš!
Mia!
Bori se! Moraš da uzvratiš, Mia!
Bezlični nikada nije ukrao dečakovo lice.
Jer nije shvatio jednu stvar...
da majka neće dozvoliti da odvede njenog sina...
tako lako, bez borbe.
Mama!
Pomozi mi, sine.
Pomozi mi!
Zato su roditelji uvek spremni...
da urade sve, kako bi zaštitili svoje dete.
Sve je u redu.
Ovde sam.
Sada si bezbedna.
Da li je otišao?
I nikad više neće da se vrati, to ti obećavam.
Gotovo je.
Bezlični se probudio zato što je neko pozvao njegovo ime.
On nije bio mlad ni star.
Ni ružan ni lep.
Nije imao lik. U stvari, nije čak ni imao lice.
Nije imao ništa.
Ali sada...
Posle mnogo godina...
Bio je slobodan.
.: Prevod- intoxic:. www.film-club.net