PREVOD MARIJANA www.film-club.net
Nekada davno u dalekom kraljevstvu
postojalo je malo selo na ivici šume...
Želim... I u ovom selu...
Vise od ičega... ... živela je mlada služavka...
Više od života... više od dragulja... ... bezbrižni dečak...
Želim...
više od života... ... i pekar koji nema decu...
Želim... ... sa svojom ženom.
Više od ičega... Više od Meseca...
Želim... Kralj priredjuje festival.
Više od života... Želim... Želim da idem na festival.
Više od bogatstva... I bal... Želim
Da nam moja krava podari mleka. Više od ičega...
Želim da imamo dete
Želim da idem na festival Moja krava će nam dati mleka ili pak sira... Želim.
Želis da ideš na festival? Sirotoj devojci umrli su roditelji.
Ti, Pepeljuga, Festival? Želis da ideš na festival?
Festival?! Kraljev festival!?
I sada ona živi sa maćehom...
Festival?!
...koja ima dve kćerke.
Pogledaj svoje nokte! Pogledaj svoju haljinu!
Ljudi ce ti se smejati! Ipak..
Ona, ti, ja i dalje želimo da idemo na festival...
I da plešemo pre princa?!
Sve tri imaju prelepa lica, ali podlo i crno srce.
Mladić nije imao oca,
a njegova majka... Želim.
Pa ostala je sama sa njim.
Želim da moj sin nije luda.
Želim da moja kuća nije neuredna.
Želim da je naša krava puna mleka.
Želim da su zidovi puni zlata.
Želim dosta toga.
- Šta za ime sveta radiš sa kravom u kući?
- Mislio sam da ako bi bilo lepo i toplo, da bi nam proizveo malo mleka.
- To je ONA! Koliko puta ti moram reći? Samo ONA može da da mleko!
I bila je mala gladna devojčica...
koja je uvek nosila crveni ogrtač... Hej!
Želim. Nije to za mene, to je za moju baku u šumi.
Veknu hleba, molim vas, da ponesem mojoj sirotoj staroj gladnoj baki u šumi...
Samo veknu hleba...
Molim vas.
- ako mozes pokupiti ovo sočivo i zavrsiti svoja zaduženja na vreme,
- onda mozes ići na bal sa nama.
Hajdemo, dame... Da, majko.
Srećno!
Dođite ptičice, sa nastrešnica i lišća, preko polja, iz zamka i jezerceta...
Ne, stisni, druže..
Brzo ptičice, preletite preko pepela.
Izaberite i kljucnite, ali brzo, preberite u pepelu.
U kotao..
- Pogodak! - Šta radiš?
- Prestani se pretvarati!
- Sada, slušaj me dobro, sine. Belka mora na pijacu.
- Majko, ne! Ona je najbolja krava na svetu!
- Bila, suva je nedeljama. Nemamo hrane ni novca, ni drugog izbora nego da je prodamo.
- Ali Belka je moj prijatej! - Pogledaj je!
Na njenim vimama su bube.
Na njenim očima su muve.
Na njenim leđima je rupetina dovoljno velika da se zajaše! Ali...
Nemamo vremena da sedimo i drhtimo!
Dok njeni hrbati venu sa njom...
Niko ne drži kravu za prijatelja!
- Ponekad se pitam šta je to u tvojoj glavi.
U šumu, vreme je da se pođe
Ne volim što idem, moram, premda!
U šumu. Vreme je, tako da moram poći na put.
U šumu, kroz drveće gde me očekuju, madam.
U šumu u bakinu kucu...
U šumu, u bakinu kucu...
- Sigurna si na tom putu?
Put je čist. Svetlost je dobra, ne plašim se, niko ne bi trebao.
Šume su samo drveće, drvoredi, samo drveće.
Nekako mi je mrsko da pitam, ali, imate li korpu?
- Predpostavljam da ne planiraš da platiš nesto od toga?
- Sada, ne lutaj i ne kasni! - I mogla bi da sacuvaš poneki slatkiš za baku.
- O moj B... ona je lopov...
U šumu, i niz šumovite doline, put je samo pravo, dobro ga znam.
U šumu, i ko može reći šta ga čeka na putu tom?
U šumu da odnesem hleb baki bolesnoj.
Nikad se ne zna šta je pred nama, sve što znam, ona je već mrtva.
Ali u šumu, u šumu, u šumu idem bakinoj kući i stići ću pre mraka!
Pepeljugo! Ustani!
Letite ptice, nazad na nebo,
nazad na nastrešnice i lišće i polja i...
Požuri i sredi mi kosu, Pepeljugo! Stvarno ćeš nositi to?
Evo, našla sam malu poderotinu, Pepeljugo! Možeš da je sakriješ šeširom?
Izgledaš divno. - Znam.
- Mislila je na mene. - Ne, nije!
Majka reče budi dobra, otac reče budi fina,
To je uvek bio njihov savet. Pa budi dobra, Pepeljugo dobra, Pepeljugo, fina
dobro dobro fina... - Čvršće!
Šta je dobro u tome što si dobar a ostali su slepi?
Uvek te ostavljaju sa strane? Nema veze,
Pepeljugo, Ijubazna Pepeljuga, fina-dobra-fina-Ijubazna-dobra-fina
- O! Ne zateži toliko! Gluperdo!
- Ko bi to mogao biti? - Prodali smo zadnju veknu hleba!
- To je veštica iz komšiluka!
- Nemamo hleba. - Ne želim vaš hleb.
- Šta onda hoćeš? - Nije šta ja želim. Već šta ti želiš.
Ništa se ne kuva u tom stomaku sada, zar ne?
I nikada nece... Osim ako ne učiniš onako kako ja kažem.
Za tri dana, pojaviće se Plavi Mesec.
Tek tada se moze poništiti kletva.
Koja kletva?
- Ona koju sam bacila na ovu kuću! - O čemu pričaš?
U prošlosti, kada si bio samo beba,
tvoj otac doveo je svoju mladu ženu i tebe u ovu kolibu.
Bili su divan par. Ali ne divne komšije.
Vidiš, tvoja majka...
bila je trudna i imala je ušasan apetit.
Divila se mojoj predivnoj bašti...
I rekla je tvom ocu da zeli, više od ičega...
na svetu, a to je... Zelje, zelje, i nista osim zelja:
Peršun, paprike, kupus i celer. Asparagus i potočarke i paprati i salate...!
Rekao je, u redu, ali nije, sasvim, jer sam ga jedne noci zatekla u bašti!
Pljačkao me je, silovao me, provlačio me kroz moje bilje, odneo moje rukole!
I ubrao moj divlji cvet, moj omiljeni! Trebala sam odmah baciti čini na njega!
Mogla sam ga pretvoriti u stenu!
U psa ili stolicu..
Ali sam ga pustila, ja imam dovoljno. Međutim, za uzvrat
rekla sam fer je da mi daš dete koje tvoja žena nosi
i onda smo kvit.
- Imam brata? - Ne.
Ali, imao si sestru.
- Gde je ona?
Ona je moja..
sada, ti je nikada nećeš pronaći!
To je mala cena za ono što je tvoj otac ukrao od mene!
Košta me moje mladosti, moje lepote. Majka me je upozorila da će me kazniti kletvom ružnoće ako ih izgubim.
- Izgubiš šta? - Pasulj!
Pasulj? Poseban pasulj! Pustih ga, nisam znala da ga je ukrao!
Gledala sam kako puže uza zid, kad BENG! LOM! MUNJE!
Ma to je neka druga priča... Nije bitno. U svakom slučaju,
kada je na kraju došao veliki dan
zahtevala sam, oni su vikali i cvileli ne odnosi nam dete!
Ali jesam, i sakrila ga gde ga nikada nećete pronaći.
I tvoj otac je plakao! I tvoja majka umrla je!
Pri ponovnom merenju... Priznajem bilo je zadovoljstvo... Rekoh, žao mi je, nisam smekšala!
I postavih vradžbinu na njega...
Kao i ti sine moj... i celo tvoje porodično stablo biće uvek neplodano!
- Kako si to mogla da mi učiniš? - I kada je tvoja majka umrla...
...otac te je napustio. Tvoj otac nije bio otac...
...pa zašto bi bio ti? - Tako mi je žao...
- Sad više nema buke i nema više scena u mom vrtu!Trebao bi videti moje nektarine!
Govorim ti isto Što i kraljevima i kraljicama: Nemoj NIKAD IKAD da se petljaš sa mojim zelenilom!
A posebno sa pasuljom.
- Zašto moram da idem u drugo selo? - Jer svi u ovom selu
znaju da krava nedeljama nije dala kap mleka. - Ali to je varanje.
- Izgladnjavamo, Džek. Zar ne razumeš to?
- Sada, nemoj uzeti manje od pet funti za nju.
- Slušaš li me? - Da.
- Koliko ćeš da tražiš? - Ne više od pet funti.
- Manje! Od pet funti. - ... od pet!
Za šumu, vreme je sada. Treba da živimo, nije me briga kako.
Za šumu da prodam kravu, moraš krenuti na put.
Pravo kroz šumu i nemoj se zadržavati
Moramo se suočiti sa pijacom.
U šumu da se putovanje završi...
U šumu da se proda prijatelj...
Želiš da poništiš kletvu?
Prvo mi treba određeni napitak. Idi u šumu i donesi mi:
Jedan: Kravu belu kao mleko,
Dva: Plašt crven kao krv,
Tri: Kosu žutu kao kukuruz,
Cetiri: Cipelu čistu kao zlato.
Donesi mi to pre nego što odkuca ponoc...
Za tri dana kada se pojavi Plavi Mesec,
Koji dolazi jednom u hiljadu godina. Donesi...
I garantujem dete perfektno koliko dete može biti.
- Idi u šumu!
- Dame. Naša kočija ceka!
Mogu li sada da idem na festival?
Festival! Draga, ti nokti! Draga, ta odeća!
Sočiva su jedna stvar, sa ovim, napravićeš od nas lude festivala i ponizićeš princa!
- Festival traje tri noći. Sigurno me možeš pustiti da budem na jednoj od njih.
Kralj pokusava da pronadje ženu za svog sina...
ne pralju! Moramo da krenemo!
Kreći!
Želim.
- Vidi sta sam našla. Evo. Uzmi ovo...
- Neću obući to. - Zašto?
To je od mog oca. Čula si šta je rekla.
Za sve je on kriv. Neću da imam išta sa njim!
Pasulj.
To je sigurno pasulj od Veštice!
Ponećemo ga sa sobom. - Mi?
Cekaj minut!
- Ti ne ideš. Tamo nije bezbedno. - Mogu da ti pomognem.
Ne. Mogu ovo sam.
Urok je na mojoj kući. Jedino ja mogu oterati urok, urok je na mojoj kući.
Ne, ne, urok je na nasoj kući. Moramo oterati urok zajedno, urok je na našoj kući!
Kaži mi sada. Sa čim se vraćam?
Ne sećaš se?!
Kravom belom kao mleko,
plaštom crvenim kao krv,
kosom žutom kao kukuruz, cipelom čistom kao zlato.
Krava je bela kao mleko, plašt je crven kao krv,
kosa je žuta kao kukuruz,
cipela je čista kao zlato.
I dalje želim da idem na festival,
Ali kako cu stići na festival?
Znam... Posetiću majčin grob, grob na Vrbinom Drvetu,
I reći joj da samo želim da odem na kraljev festival...
U šumu, vreme je da se pođe, ume da bude sujetna, ti (ja) znamo.
Za šumu... ali čak i da je tako, moram da krenem na put.
- Za šumu staza je pravo, znaš je dobro, - Ali ko bi rekao...?
Za šumu, da se oslobodimo čini...
U šumu da posetim majku...
- U šumu da prodam kravu...
- Da zaradim!... - Da idem na festival...
U šumu do bakine kuće
U šumu do bakine kuće...
Put je čist, svetlo je dobro.
Ne bojim se, ne bi niko trebao.
Šuma je samo drveće, drveće su samo drvo.
Nema potrebe da se plašiš tamo... Nešto ima iza onog tamo proplanka.
U šumu bez zadržavanja, ali oprezno, da ne izgubiš put.
U šumi, ko bi znao šta to vreba na putovanju?
U šumu da nabaviš stvari koje će biti vredne putovanja.
U šumu Da vidim kralja... Da prodam kravu...
Da napravim napitak... Da vidim... Da prodam.. Da nađem...
Donesi, napravi... Oslobodi... Idi na festival...! U ŠUMU!
U šumu! U šumu,
pa iz šume, i kući pre mraka!
Duboko u šumi,
Pepeljga je zasadila grančicu na majčin grob.
Tamo je odlazila toliko često, i toliko plakala,
da su je njene suze zalile i izraslo je u veličanstveno drvo.
Želim...
Šta to želiš, dete?
Znaš li šta želiš? Da li si sigurna da ono sto želiš je ono što hoćeš?
Ako znaš sta hoćeš, onda poželi...
Pitaj drvo,
i ispuniće ti se želja.
Hvala ti, majko.
Na njenom putu do bake, mala devojčica našla se iznenda u
u veoma neobičnom delu šume.
Dobar dan, mlada damo.
- Dobar dan Gosn. Vuče.
- Gde ides tako žurno? - Kod bake.
- I sta bi moglo biti u tvojoj korpi? - Tu je hleb za baku...
treba joj nešto dobro da ojača.
- I gde živi tvoja baka? - Četvrt milje dalje od šume
njena kuća je u hrastovom drvetu.
mmmh... unhh...
Gledaj to meso, ružičasto i punačko.
Zdravo, mala devojčice...
Blago i sveže, ne jedan grumen. Zdravo, mala devojčice...
Ovo je posebno sočno,
ukusno...
Zdravo, mala devojčice!
Kuda žuriš? Propustila si svo cveće.
Sunce nece zaći za par sati,
daj sebi vremena. Majka reče, pravo i ne lutaj
ili ćeš se zagubiti. Ali, lagano, devojčice
Slušaj! I ćuti- Ptičice Ijupko pevuše.
Totalno si propustila ptičice,
Putuješ tako hitro.
Prvo baka, onda gospođica jedra... Kakav slastan par.
Apsolutno perfektno: jedno krto, jedno gipko! Trenutak, draga moja Majka je rekla, dođi kako možeš,
prati stazu i nikad ne skreći.
Tako znači, devojčice. Bilo koja staza. Toliko vrednih istrazivanja.
Samo jedna će biti jako dosadno.
Pogledaj šta ignorišeš...
Misli na one hrskave, stare koske pa onda nesto sveže u palati.
Misli na to divno telo Dva puta na dan...
Nema mogućeg načina
koji bi opisao šta osećaš
kada pričaš svom obroku!
Za baku.
Majka reče nemoj da zalutaš, ipak mozda malo zakašnjenje
Baki se možda svidi svež buket.
- Do viđenja, Gosn. Vuče. - Do viđenja, devojčice.
I zdravo...
- Šta cekas?! Uzmi plašt! - Uplašila si me!
Uzmi ga!Uzmi ga!Uzmi ga!
- Kao da ga uzmem? - Idi do te...
male stvarčice, i uzmi ga. - Ne mogu tek tako uzeti plašt
od male devojčice. Zašto ga ti ne uzmeš!
Takva su pravila. Šta misliš, zašto sam tebe prvog pitala?
Nije mi dozvoljeno da taknem bilo šta od predmeta!
Donesi mi šta mi treba!
Zdravo, mala devojčice.
- Zdravo, Gosn. Pekaru. - Jesi li sačuvala nesto od onih slatkiša za baku?
Pojela sam sve slatkiše i pola vekne hleba.
Tako znači! Kazi mi sada, gde si našla tako divan plašt?
- Napravila mi je baka. - Stvarno?
- Voleo bih da imam takav crveni plašt. - Izgledaš prilično budalasto.
Mogu da ga uzmem da pogledam?
- Ne! - Veoma mi je potreban.
Molim te... vrati ga!
Aaa.
Izvini. Samo sam hteo da budem siguran da stvarno voliš taj plašt.
Idi sada kod bake... i budi oprezna, da te vuk ne presretne.
Radije bih da me presretne vuk svaki dan nego ti!
Ovo je beznadežno.
Nikad necu dobiti crveni plašt ili pronaći žutu cipelu ili zlatnu kravu
...ili beše zlatna cipela, i žuta krava?
- Šta ti radiš ovde? - Zaboravio si svoj šal.
Ne bi trebalo da si ovde. U ovoj šumi nije bezbedno!
- Hocu da pomognem. - Ne! Urok je na mojoj kući...
Našoj kuci... Moramo da oslobodimo urok zajedno! Urok je na.. samo
Mogu da skinem urok, urok je na mojoj kući, urok je na..
Krava bela kao... ... mleko.
Kreni.
Zdravo, mladiću.
- Zdravo, gospodine. - A šta ti radiš sa kravom u sred šume?
Krenuo sam ka pijaci...
ali izgeda da sam se zagubio. - Šta ćeš da radiš tamo?
- I šta ćeš da uradiš tamo? - Da prodam moju kravu, gospodine.
- Ne manje od pet funti. - Pet funti!
Gde da nabavimo pet funti?
Mora da donosi puno mleka, za pet funti?
Da, gospođo.
A šta ako nemamo toliko? Šta ćeš onda?
Nisam mislio na to...
Ovo je sve sto imamo...
Pasulj? Ne možemo dati naš pasulj!
Pa, ako baš moramo...
- Pasulj u zamenu za kravu? - Sine, ovo nije običan pasulj.
Ovaj pasulj nosi.. magiju.
Magiju? Kakvu magiju?
Reci mu!
To je.. magija koja prkosi opisu.
Koliko pasulja?
- Šest. - Pet.
Vrede koliko i jedna funta, najmanje.
- Hocu li moći da otkupim moju kravu? - Pa.. Da...
Verovatno. Evo.
Da, ovo je sigurno fer razmena.
1, 2, 3, 4, 5.
U redu, drugar. Srećno, zadovoljstvo je sarađivati sa tobom.
Jednog dana, otkupiću te.
Obećavam!
Uzmi kravu, i idi kući!
- Samo sam pokušala da pomognem. - Čarobni pasulj!
Nemamo razloga da verujemo da je čaroban!
Zar ćemo obmanom skinuti kletvu?
Niko mu ne bi dao više za ovo stvorenje.
Učinili smo mu uslugu. Bar ce imati nešto hrane.
- Pet pasulja?! - Želimo li dete ili ne?
Naravno. Ja želim. Ali... Imamo jednu šansu.
Znaš li to? I ako pogrešimo...
Samo nisam siguran u to da budem otac.
- Zašto to govoriš? - Zbog mog oca.
- Ti nisi on. - Ne znam...
Ako ne možeš ovo da uradiš zbog sebe,
možeš li makar zbog mene?
Dobro. Uzmi kravu i idi kući.
Pronaći ću ostatak stvari. Sam.
Zlatokoso. Zlatokoso.
Spusti mi svoju kosu.
Zlatokosa...
Stara čarobnica dala je ime Zlatokosa detetu koje je
sakrila i zaključala u kulu bez vrata.
Ali nije znala da je njen raskalašan glas
nije privukao pažnju zgodnog princa
Zlatokosa...
- Kako Ijupko izgledaš danas, draga moja. - Hvala ti, majko.
Donela sam tvoje omiljene
kupine,
sveže iz bašte.
Kada je mala devojčica prišla bakinoj kuci u hrastovom drvetu,
bila je iznenađena kada je videla da su vrata orvorena.
O Bože, kako se mučno osecam. Mozda zbog svih tih slatkiša.
- Bako? Uđi, draga moja.
Bako moja. Izgledaš veoma čudno.
Kakve velike uši imaš!
Da te bolje čujem, draga moja.
Sa jednim skokom vuk je progutao malu devojčicu.
Pa, bio je to ceo dan jela za oboje.
Ne mogu da verujem da sam to učinio.
Čekaj!
Zar nam nećeš pomoći da oderemo tu zver?
- Ne, hvala! Kakav si ti to lovac?
- Ja sam pekar. Čekaj malo. Nisam ti nikad zahvalila.
- Moraš biti mnogo pažIjivija, mlada damo. - Izvini.
Trebala sam znati bolje. Majka reče,
Pravo napred, ne lutaj
ili ćeš zalutati.
Trebala sam poslušati njen savet...
ali se činio tako fin.
I pokazao mi je stvari, veoma divne stvari,
koje nisam pomišIjala da istražim.
Bile su izvan moje staze, pa se nisam usudila.
Bila sam tako nepažIjiva. Nikad nisam marila.
Učinio je da se osetim uzbudljivo... Pa, uzbuđeno i uplašeno.
Kada rece uđi sa tim odvratnim kezom
Kako sam mogla da znam šta je u radnji?
Kada su se pokazali njegovi zubi, bas sam se uplašila
Pa, uzbudljivo i strašno
Privukao me bliže i progutao me,
dole u mrak niz sluzavu stazu gde su lezale tajne koje nisam želela da znam,
i kada se činilo da je sve poznato, nestalo zauvek
na kraju staze bila je baka, opet.
Lezale smo u mraku dok ti nisi došao i osobodio nas
i doneo nas na svetlost, i mi smo
nazad na početku.
I sada znam mnoge vredne stvari,
koje ranije nisam znala:
Ne stavljaj svoju veru u plašt i kapuljaču,
Oni te neće zaštititi na način koji bi trebali.
I obrati više pažnje na strance.. Čak i cveće bilo njihovo oruzje.
I ako strašno moze biti uzbudljivo,
Lepo je drugačije od dobrog.
Gosn. Pekaru, spasili ste naše živote.
- Evo.
- Sigurna si? - Da, mozda mi baka napravi drugi od kože vuka.
Hvala ti.
- Hvala ti. - Bljak!
Sada znam: Ne plaši se. Baka je u pravu samo budi spreman.
Zar nije lepo znati mnogo?
I malo ne...
Kako si mogao ovo da uradiš?
Kakav to dečak menja pasulj za kravu?
Ali magični su... čovek je rekao...
- Siđi sa oblaka! - Majko... ne!
Ti i tvoje bezvredne avanture! Zar nikada nećeš naučiti, Džek?!
U krevet bez večere za tebe!
Pasulj!
Prva noć bala donela je Pepeljugi njenu želju.
Princ je plesao samo sa njom, sve dok se nije okrenuo a ona zbrisala.
Moram pronaći tu devojku!
- Jeste li dobro, gospođice? - Jesam.
- Samo mi treba da uhvatim malo vazduha. - Kakavu predivnu haljinu nosiš.
Bila si na kraljevom festivalu?
Jesam.
Kakva si srećnica. Zasto si uopšte u šumi u ovo doba?
Ovuda!
Molim te. Nemoj im reći da sam ovde.
Bože moj! Da li si videla prelepu devojku u balskoj haljini da je prošla ovuda?
- Mislim da nisam, gospodine. - Ako dopuštate, gospodaru, mislim da sam je video tamo
Nikad pre nisam lagala kralja.
- Nikad nisam ništa uradila za kralja! - Hvala ti.
Da mene princ traži, sigurno se ne bih skrivala.
Pa, odkud ti ovde... i još sa kravom?
- Oh moj suprug je negde u šumi. On razbija čini. - Oh!
Oh, da. Ali kaži mi, princ, kakav je?
On je veoma fin princ. - I?
I...
I bio je veoma fin bal.
- I? - I... Kada sam ušla, zatrubili su.
I? Princ...?
Oh, princ... Da, princ!
- Pa visok je. - To je sve?
Plesali ste? Da li je šarmantan? Kazu da je šarmantan.
Samo smo plesali. - Da.
- I? - I bila je to lepa promena.
Ne, princ!Oh, princ... Da, princ.
- Šarmantan je za jednog princa, mislim... - Misliš?
Nisam ih puno upoznala.
I sve je tako strano.
Ali, zašto si pobegla?
- To bas i nije ono sto sam očekivala. - Prinčevi, dvorci, haljine...
- Nemam iskustva sa takvim stvarima. - Ali vratićeš se na festival sutra uveče?
- Da. - Ne...
Ne znam... - Ne znaš?
Šta bih dala da sam u tvojim sandalama. Mislim, cipelama.
- Čiste kao zlato? - Moram da idem kući.
Ne, čekaj! Trebaju mi tvoje cipele!
Belka!
Jedna ponoć prođe!
- Već?! - Hvataj tu kravu!
Gosn. Pekar!Gosn. Pekar! Sreća, sreća, gospodine!
Vidite šta imam! Pet zlatnika.
Kako si dobio pet zlatnika?!
Pojavio se džin na nebu!
Veliki visoki džin na nebu!
Kada se popneš skroz gore i pogledaš dole
svet koji si ostavio i sve što si znao,
malo više od pogleda dovoljno je da ti pokaže
koliko si malen u stvari.
Kada si tako visoko i na svome
svetu kojeg si oduvek znao, tamo na nebu
je olovo, a zemlja je stena, možeš da radiš šta hoćeš
Istražiš stvari koje se ne bi usudio jer te nije briga, kad iznenada tu je
veliki visoki užasni džin na vratima.
Džin?
Veliki visoki ženski dzin!
Povijenih grana po podu
Daruje ti hranu, daruje ti odmor
i povlači te niz njene velike grudi
i sada znaš ono što pre nisi znao
sve do neba.
Bas kada se sprijateljiš,
i znaš da je velika ali se ne osećaš malim.
Neko veći od nje došao je kroz hodnik.
Da te proguta za ručak.
I tvoje srce je olovo i tvoj stomak stena i uplašen si sam,
i to je sve kada ostaviš sve što si znao
svet kakav si ostavio i samoga sebe. Zabava je završena.
Ukradi šta možeš i beži!
Kada se okreneš i pogledaš dole, svet koji znaš počinje da raste:
Kuća, i tvoja majka na vratima.
Krov, kuca, i svet koji nisi ni pomišIjao da istražiš.
I misliš da je to sve što si video.
I poželiš da možeš živeti između,
i eto te ponovo nazad, samo drugačiji nego pre,
posle neba.
Džinovi na nebu!
Oni su veliki, visoki, užasni, fenomenalni, strašni.
Divni džinovi na nebu!
Pa, evo vašeg novca gospodine! Pet zlatnika.
Gde je moja Belka?
Belka ja kući sa mojom ženom.
- Hajde da ih pronađemo! -Čekaj! Nisam siguran da želim da je prodam.
Ali rekao si da ću moći da je otkupim.
Želiš još novca?
- Ne, ne, ne! Nije to... - Zadrži to. Naći ću još.
Čekaj. Nisam rekao...
Čekaj!
Čekaj!Čekaj!
Čekaj!Čekaj rekao sam!
- Šta radiš ovde? - Pa...
- Vidim da imaš crveni plašt! - Da. Našao sam crveni plašt. Još samo dve stvari..
- Tri. - Imamo plašt i kravu.
Imaš plašt... Šta si uradila sa kravom?!
- Pobegla je. - ŠTA!
- Nisam ni stigla kuci. Tražila sam je celu noć. - Kao si mogla?
Možda je samo pobegla od tebe!
- Ali nije! -Ali mogla je! - Ali nije!
- Ali mogla je! - Ali nije!
Koga briga! Krava je nestala! Vrati je!
Samo ćemo to uraditi. Ovde.
- U međuvremenu... - Kloni to od mene, budalo!
Ne smem dotaći to!
Donesi mi predmete sutra u ponoć
ili dete koje želite nikada neće ugledati svetlost dana!
Ne sviđa mi se ta žena.
- Izvini, izgubila sam kravu. - Nisam morao da vičem.
Hoćeš li se vratiti u selo? Izgladicu situaciju.
I onda mozemo da nastavimo sa svojim životima. Nema više veštica
ili budalastih dečaka ili gladnih malih devojčica.
Ti, ideš! Molim te...
Idi.
Dragi brate. Pitao sam se gde si nestao.
- Tražio sam je celu noć. - Nju?
- Lepoticu sa kojom sam plesao celo veče. - Gde li je otišla?
Nestala je...
...kao lepa jutarnja magla. - Bila je lepa?
Najlepša. Nisam baš siguran u to!
Moram priznati, i ja sam našao divnu devojku. Živi ovde u šumi.
Da.
Na vrhu visoke kule koja nema vrata ni stepenica.
- Gde? -Dve milje odavde, istočno, obrasla mahovnom
blizu ružičnjaka. I kako si mislio da je posetiš?
Stanem ispod tornja i kažem, Zlatokoso,
Zlatokoso, spusti mi svoju kosu. I onda ona spusti najdužu,
najlepšu kosu, žutu kao kukuruz uz koju se popnem.
Zlatokosa! Zlatokosa!
Kakvo je to ime? Šališ se!
Nikad nisam čuo tako nešto.
Govorim istinu! Istinita je kao tvoja devojka. Devojka
beži od princa? Niko ne bi trebalo da beži od nas.
Jedna već jeste.
Jesam li je nagrdio ili pokazao kakav prezir?
Zašto beži od mene?
Da je izgubim, kako bih ponovo dobio srce koje mi je uzela?
Agonija...! Izvan moći govora.
Kada je jedina stvar koju želiš van tvog dohvata.
Visoko u njenoj kuli, ona satima sedi i češIja svoju kosu.
Radosna i prigodna, i često pevuši radosno
Agonija...! Daleko bolnija od tvoje,
kada ti znaš da bi ona pošla sa tobom, da postoje vrata.
Agonija! Na mukama se uči!
Kako intrigantno.. ili dopola zamorno. Kao van dohvata?
Nisam osećajan, pametan, kulturan, obziran, strastven,
šarmantan, koliko sam zgodan i naslednik trona?
Ti si ono što svaka devojka želi!
- Zašto onda...? - Znam li?
Devojka je sigurno luda.
Ne znaš ti nista o ludilu
dok se penješ uz njenu kosu i vidiš je tamo gore i tako si joj blizu,
Sve vreme slušajući njeno, AH-AHAH-AH-AH-AH-AH-AH-AH...
Agonija! Patnja! Jad! Različito za svakoga! Uvek.
Deset koraka iza... uvek
Deset koraka iznad... i ona je
van domašaja
Agonija!
To seče poput noža!
Moram je imati za ženu.
Zlatokoso, Zlatokoso? Spusti mi svoju kosu.
Jesi li to ti u ovo doba, moj prinče?
Jesam.
Izvini za ovo.
Dok je Pekareva žena bežala od kule,
druga noć festivala pretvorila se u haos
kada je Pepeljuga ponovo pobegla od princa.
- Šta to radiš? - Izvini, trebaju mi tvoje cipele.
Ovde!
- Ko je ona? Gde je otišla? - Nemam pojma, gospodine.
- Ne glumi budalu, ženo! - Pokušala sam da je zadržim zbog vas...
Mogu ja da uhvatim svoju devojku, hvala ti.
Ni traga od nje, gospodaru. Pa, šta čekaš? Idi nađi je ako možeš. -Kreći!
Šume mogu biti opasno mesto...
Mu... Mu...
Molim vas, ako bi bile Ijubazne, mogu li uporediti ovaj klip kukuruza sa vašom kosom?
Moronu!
Belka!
- Mislio sam da si se vratila kući! - Oh! Ti si! I imaš kravu!
Da, imam kravu. Imamo dva od četiri. - Tri -Dva -Tri
Uporedi ovo sa tvojim kukuruzom.
- Gde si je našla? - Izvukla sam je devojci sa kule.
- Tri! - I umalo
da nađem četvrtu, ali je pobegla.
Izgubili smo celi dan. Sigurno ćemo negde pronaći cipelu. -Mi?
Misliš, dopustićeš mi da ostanem sa tobom?
Pa... možda je potrebno dvoje da bismo dobili dete.
Promenio si se. Odvažan si. Drugačiji si u šumi.
Sigurniji, darežIjiviji. Vodiš nas u šumu.
Kada bi mogao da vidiš nisi onaj čovek koji je započeo, i mnogo više
velikodušan, od onog kojeg sam znala pre.
Potrebno je dvoje. Mislio sam jedno
dovoljno je, to nije tačno:
Potrebno je nas dvoje
kada je putovanje teško... Potrebni smo mi
Potrebno je dvoje. Potrebno je starati se,
potrebno je strpljenje i strah i beznadežnost.
Promeniti se, zakuni se se menjaš, ko ti može reći da jesi?
Potrebno je dvoje. Promenio si se.
Napreduješ. Ima nešto u toj šumi.
Ne samo preživljavanje, ti cvetaš u šumi..
Kući sam mislila da ćemo ostati zauvek isti.
I sada ovde
Strastven si, šarmantan, pažIjiv, pametan... Potrebno je jedno
za početak, ali kada jednom kreneš,
potrebno je dvoje. Nije smešno,
Moraš učiniti ono sto je potrebno
kada nas je dvoje. Ako se usudim,
to je jer sam postao svestan nas
da smo par koji podržava jedno drugo u svemu.
Promenili smo se. Mi smo stranci.
Upoznah te u šumi. Ko mari za opasnost?
Znam da ću proći šumu.
I kada jednom prođe sve, nadajmo se da su promene prestale
Izvan šume, iza veštica i cipla i kapuljača
samo nas dvoje izvan laži,
kod kuće bezbedni sa našom divnom nagradom,
Samo nekoliko nas. Potrebno je poverenje.
Porebno je još malo da učinimo
želimo četiri, nismo imali nijednu. A sada imamo tri.
Želimo jedno. Potrebno je dvoje.
Stani! Zaustavite moje jaje!
Oh, divno! Moja Belka.
- Tako si mi nedostajala! - Odakle ti ovo?
Od džinovske kvočke! -Zlatno jaje! Nikad pre nisam videla zlatno jaje.
I možeš ga imati. Zajedno sa pet zlatnika.
- Pet zlatnika? - Sada ću uzeti svoju kravu.
- O.. ne, ne zelim da je prodam. - Ali uzeo si pet zlatnika.
- Nisam uzeo, dao si. - Rekao si da ću dobiti kravu nazad!
Nisam rekao da ćes. Rekao sam da ćeš moći.
Uzećes novac pre deteta?! Ne, ne, ne, nije kao sto izgleda!
Nije onako kako zvuči!
Belka...!
Belka je mrtva!
Dve ponoći prođoše!
Kada svane, Pekar i njegova žena nemaju više od jednog dana da razbiju vestičje čini.
A Zlatokosin princ, on se vratio
ponovo do zabranjene kule.
Loša ideja!
Jesi li dobro?
Da, da, dobro sam.
Jesam li ti jasno rekla? Deca moraju da slušaju. Ne, molim te!
Šta ne smeš da radiš? Deca moraju razumeti... -Ne!
I učiti.
Zašto si neposlušna?
Deca treba da slušaju.
Šta sam ti ja? Šta si ti meni? Zgodan kao princ?
Ah, ali ja sam stara. Ja sam ruzna.
Sramotim te. -Ne!
Sramiš me se.
Ne razumeš. Nisam više dete, želim videti svet.
Zar ne znaš šta je tamo na svetu?
Neko mora da te zaštiti od sveta
Ostani sa mnom.
Princ čeka tamo na svetu, to je istina.
Prinčevi, da, ali vukovi i Ijudi, takođe.
Ostani kući.
Ja sam kući.
Ko te tamo može voleti više od mene? Šta tamo ima
što ja ne mogu da dam?
Ostani sa mnom.
Ostani sa mnom, svet je mračan i divlji
ostani dete, dok možeš biti dete
sa mnom.
Zaštitila sam te, ali si bila neposlušna.
Ne!
Tvoj princ više neće baciti oko na tebe.
Neće više nikad baciti oko na bilo šta!
Šta si mu učinila?
Nije važno...
jer tamo gde ideš niko te više neće videti.
Ne, ne!
Ne!
- Hej, lep plašt! -Kloni se mog plašta ili cu te izrezati na hiljadu komada!
Uh, to ne bih hteo. - Odkud ti?
- Baka mi je napravila od vuka koji nas je napao.
I dala mi je ovaj divan nož da se zaštitim. - Pa, vidi šta ja imam! Zlatno jaje.
Gde si našao to jaje? - Ukrao sam ga od koke
koja leže zlatna jaja u carstvu džinova.
Ne verujem ti.
Istina je. Trebala bi da vidiš Džinovu igračku harfu. Svira
najlepse tonove bez ijednog dodira.
Naravno da svira. Zašto ne odeš u to kraljevstvo
sada i donesi da mi pokažeš?
Mogao bih.
- Ne bi mogao! -Mogu! - Ne bi mogao, gospodine LažIjivče!
Nisam lažov! Doneću harfu. Videćeš!
Džek je prihvatio devojčicin izazov i pre nego što je pomislio, našao se kako beži od Džinova.
Imamo još samo jedan dan! Ne znam odakle da počnem.
Možeš početi tako što ćeš kupiti novu kravu novcem
koji si uzeo od dečaka. -Tačno, a gde da kupim kravu?
Idi u sledeće selo i naći ćeš kravu tamo.
Šta ćeš ti da radiš? - Ja ću da nađem cipelu.
- Žutu cipelu? - Zlatnu cipelu!
Da. Zlatna cipela, to sam mislio. Kako ćeš je pronaći?
Upoznala sam predhodne dve večeri devojku sa zlatnim cipelama.
- Misliš da ćeš dobiti jednu? - Da, sigurna sam u to.
Čekaj. Zašto se uvek odvajamo?
Zato što moramo, ako želimo da budemo zajedno...
Šta se događa?
Čitavo kraljevstvo se zadrmalo kada se stablo pasulja srušilo, ubivši Džina
Što se tiče Pepeljuge, ona je pobegla od princa.. opet.
On je veoma pametan princ,
on je princ koji je spreman.
Znao je da ću ovog puta pobeći,
rasuo je zamke po stepenicama.
Iznenada, uhvaćena sam.
Pa, to znači da mu je stalo...
Ovo je više od same zlobe.
Bolje da staneš i baciš se u akciju dok stojiš tu zaglavljena na stepenicama palate.
U redu, šta hoćeš? Moram se odlučiti.
Zašto ne ostati i biti uhvaćen? Zar treba o tome da mislim, zar to nije njegova odgovrnost?
Šta ako on zna ko sam ja, kada ja znam da nisam ono što on želi?
Ili šta ako sam ono što princ predviđa?
Ali kako mozes znati šta si ako znaš šta hoćeš, a ja ne znam?
Dakle, šta ćeš izabrati: Da si sigurna, izvan
vidokruga, i same sebe, gde je sve pogrešno?
Ili gde je sve kako treba, ali znaš da tamo nikada nećeš pripadati?
Šta god da izabereš, učini to brzo, jer si
zaglavljena na stepenicama palate.
To bi bila moja prva velika odluka, nije lako odlučiti se.
Doći na bal je uzbudljivo i sve... a kad si tamo, e to je zaista strašno.
I zabavno je zavaravati kada možeš da odeš, ali moraš biti oprezna.
Mnogo toga je u loncu, ali zastala sam dovoljno dugo
jer i dalje stojim zaglavljena u ovoj stvari na stepenicama
bolje beži kući i izbegavaj svađe kod kuce, jer tamo nikog nije briga, bolje mi je tamo
gde nemam šta da biram, pa nemam ni šta da izgubim.
Izvući ću svoju cipelu.
Čekaj, razmisli, razmisli dobro, stvari ne moraju da se slažu...
Znam šta je moja odluka: O čemu nisam odlučivala.
Ostaviću mu trag: na primer, cipelu.
I videću šta će učiniti.
U uzbuđenju, naučih nesto
takođe, nešto što ne znah pre,
na stepenicama palate!
Bal je završen. Pošalji sve kući.
- A princeza? - Neće daleko stići sa jednom cipelom.
- Ne približavaj mi se. - Molim te, stani! Slušaj me!
- Napala si me jednom. - Nisam te napala.
Napala sam tvoje cipele. Trebaju mi.
Imam magični pasulj u razmenu za njih.
Magični pasulj?
- Besmislica! - Čekaj, molim te. Nemam puno vremena!
Treba mi ta cipela da bih imala dete.
- To nema smisla! -Ima li smisla to što bežiš od princa?
Moram da idem! Uzmi moje cipele. Brže ćeš trčati.
Hvala ti. Beži.
Stani! Šta to imaš u ruci?
- Ništa, moje je. -Laganje te može koštati života!
Briga me ako me košta života... Skloni se!
Platićeš za ovo!
Gospodaru! Uspešno sam našao drugu cipelicu.
Molim vas, dajte mi cipelicu, dobri prinče, i sve ce se srećno završiti.
Odmakni se!
Uradi kako kaže, Stjuarde. Potrebna nam je samo jedna.
Moramo hitno da nađemo devojku koja je izgubila ovu cipelicu.
- Večeras? - Baš večeras!
U svojoj žurbi, Pekareva zena nije spazila drugu stabljiku pasulja koja se penjala ka nebu.
Daje se na znanje da će njegovo veličanstvo princ večeras
posetiti svaku kuću u selu.
Svim mladim devojkama je naređeno zbog ovoga da
ne napuštaju svoje domove dok ih ne poseti Kraljevska Garda.
Sve mlade devojke zbog ovoga...
Dok je princ zabrinuto čekao, maćeha je uzela
mere i Florindino stopalo u svoje ruke.
PažIjivo, moje stopalo! Znam, draga...
Mora da stane. Ali da si njegova voljena, možeš da
sediš ili jašeš. Nikada nećeš morati da šetaš!
Aaaaaaaaa!
Sa jednim prstom manje, Florinda se popela na prinčevog konja,
nesvesna da krv kaplje sa cipelice.
Lusinda je sledeća.
Zašto neće da stane? Draga, budi mirna. Odseci malo pete i odgovaraće.
Kada si njegova žena, život će ti biti takav
da nikada nećeš morati da hodaš!
Aaaaaa...!
Sa petom manje, Lusinda je dala sve od sebe da izdrži bol
Savrseno odgovara, vaše visočanstvo!
Nemaš više ćerki? Samo malu zgoljavu devojku iz kuhinje,
koju je otac napustio ali ona ne može da se predstavi. Ona je jako prljava.
Prepoznao bih te prelepe oči bilo gde. To je prava mlada!
Ti si moja prava mlada!
Kao kaznu za svoju okrutnost, Pepeljugine ptice
nasrnule su na polusestre.
i oslepele ih.
Što se tice Zlatokose, veštica ju je proterala u močvaru, u najmračniji deo šume.
Zlatokoso?
Dragi moj! Ovde sam!
Zlatokoso?
Zlatokoso? Jesi li to ti? Slep sam, ne vidim.
Kako je mogla to da ti učini?
- Zlatokoso! - Molim?
Mogu da te vidim!
Ti si tu.
Hajde!
Nemamo puno vremena...
Hajde!
Našla sam te! Imaš i kravu!
Nasla si cipelicu! Imamo sva četiri predmeta!
Vidim kravu. Vidim cipelicu.
I plašt crven kao krv.
I kosu žutu kao kukuruz. Imamo sve.
Cekaj malo! Ta krava mi ne izgleda bela kao mleko.
Naravno da jeste.
Mora da jeste!
Ova krava je prekrivena brašnom!
Šta? Nisi nabavio pravu belu kravu.
Imamo kravu belu kao mleko. Najskrenije, imamo.
- Pa gde je, onda? - Uginula je.
I mislili smo da želiš živu kravu.
Naravno da želim živu kravu! Pokaži mi mrtvu kravu i oživeću je.
Oh. Ovuda, ovuda.
Džek!
A tu si! Jako sam se zabrinula za tebe!
Tamo je mrtav džin u našem dvorištu!
- Jeste? -Znaš da jeste.
Mogao si da pogines! - Ali, majko, vidi.
Najlepsa harfa.
Ukrao si previše.
Mogao si da pogineš dok si se spuštao niz oblake!
Isteklo nam je vreme! Ovde je...
- Šta se događa? - Oživeće Belku.
- Ona to može? - Ona je veštica! Ona može da uradi bilo šta!
- Vau! - Odmaknite se!
Belka. Vratila si se! Ne mogu da verujem!
Skoro je ponoć!
Tiho! Nahrani predmetima kravu.
- Šta? - Čula si me!
Nahrani time kravu
Stvarno!
Napuni ovo mlekom. Ja ću. Ona samo meni daje mleko. Dragi dečače.
Neće!
Pogrešni sastojci.
Zaboravite na dete!
Ne, ne, ne...
Cekaj! Pratili smo tvoje instrukcije. Jedan, krava bela kao mleko. Tačno?
Da.
I dva, plašt je zaista crven kao krv. -Da.
I tri, cipelica. -Da, i četiri, upredio sam kosu sa ovim klipom kukuruza. -Da.
Povukla sam je od devojke sa vrha kule...
Ti, šta?! Bila sam tamo
i dotakla tu kosu! Rekla sam ti! Ja ne smem da dotaknem sastojke!
Ne... Kukuruz! Kukuruz! Možeš da iskoristiš svilene niti kukuruza...
Da! Da!
Izvucite ih iz klipa i nahranite kravu. Brzo!
- Radi! - Ona daje mleko!
Konačno!
Sada kada je to prošlost, sve što se činilo da je pogrešno, sada ja u redu.
Veštica je uspesno preokrenula, čini.
Pepeljuga je konacno prestala da beži od njenog princa.
Džek je ponovo sa svojom voljenom kravom
i njegova majka nosi najbolju odeću koje zlatno jaje može kupiti.
I pekar i njegova zena su bili ponosni roditelji krupnog dečaka.
Hvala za cipelicu.
I kada je kraljevstvo ispunjeno srecom, oni koji su
zaslužili živeli su srećno zauvek...
Džek? Džek?!
Pažnja! Pažnja!
Bez panike. Ne paničite!
Kraljevski princ želi da se obrati vernim podanicima.
Pažnja!
Nema potrebe za brigom. To je bio zemljotres daleko od našeg kraljevstva.
Nema razloga da se plašite.
Lično cu istražiti izvor nemira.
Sada svi, vratite se u svoje selo
svojim životima!
Ali kada su se vraćali kroz šumu,
njima poznate staze su nestale bez traga
i njihovi životi su se neočekivano okrenuli.
Sve je tako drugačije.
Zdravo malena.
Zdravo Gosn. Pekaru. - Dobro si?
Šta radiš ovde? Sa koferom?
Selim se kod bake. Nase selo se raspalo. Ne mogu nigde da pronađem moju majku.
I sada ne mogu da nađem bakinu kolibu.
Kako to misliš? -Sišla sam u dolinu i ne mogu ništa da prepoznam.
Nema staze. Gde je ona? Gde je baka?
Smiri se, smiri se. Možemo ti pomoći da nađeš baku bez staze.
Molim te uzmi ga na par trenutaka. - Stvarno?
Zašto plače svaki put kada ga uzmem?
Moraš da ga držiš kao da je lomljiv, pažIjivo.
Ne želi me. Želi svoju majku! Ne mogu da brinem o njemu svo vreme.
Ja ću brinuti o njemu... Kada poraste.
Ko bi to mogao biti? To je Sjuard i kraljevska porodica.
Zdravo!
Šta vas dovodi u šumu? - Zamak je uništen.
Ne! Kraljevstvo je napadnuto.
Šta će kraljevska porodica učiniti?
Nemam pojma! Ne donosim odluke. Ja ih samo sprovodim.
Mislim da je najbolje da se vratimo u selo. Povešćemo devojčicu.
Ti ideš sa nama.
To je Džin! - Džin žena!
Gde je mladić koji je ubio mog muža?
Ovde nema mladića! Nismo ga videli.
Odmah ćemo ga dovesti. Ne mrdaj!
Ti si ta koja je uništila našu kuću a ne zemljotres.
A ko je uništio moju kuću? Hoću njega!
Da li bi htela slepu devojku umesto toga?
Kako se usuđuješ? Ona želi dečaka!
Džek! Da li je neko video mog Džeka? Otrčao je i ja sam..
I ona ga takođe traži..
Dajte mi ga!
Džek je samo dečak! Nije imao hrane pa je da svoju voljenu kravu
u zamenu za čarobni pasulj.
Dečak, hoću dečaka!
Ostavi mog dečaka na miru! - Čekam!
Ne Ijuti je, ženo, ili ćeš nas sve poubijati!
Šetaš se kroz naše kraljevstvo sa tim velikim teškim cipelama, i uništavaš sve pred sobom!
Ti velika svađalice! Sakriću svog sina i nikada ga nećeš naći.
Nećeš nikad,nikad... Sklanjaj se ženo!
Dečak se krije u zvoniku. Tamo ga možeš naći.
Da, to je tačno.
Da. Zvonik. Tamo smo ga videli! Ako nije,
vratiću se večeras i naći ću vas!
Naći ću vas!
Vidite! Šta ste joj to uradili?
Nisam mislio da je povredim. Mislio sam za opšte dobro.
Slušajte svi. Ako mislimo da prođemo ovo moramo da se držimo zajedno.
Neki Ijudi su prestali da se bore sa džinovima, drugi nisu.
Nemam vremena za razmatranje, ako nisam od pomoći, odoh da se sakrijem.
Idemo. Sve će biti u redu na kraju.
Ne uvek.
Ne znam gde misle da su pošli. Džinovi su vec uništili
celo selo.
Jedino što je ostalo u mojoj bašti su ovi pasulji.
Sta ćemo sada? - Nemamo izbora.
Nađi dečaka, i daj joj šta želi.
Ali, ako to uradimo, ona ce ubiti Džeka. Ako ne, ubiće pola kraljevstva.
Obećaj mi da nećeš dopustiti da uzme Džeka! Obećaj!
U redu, obećavam.
Zlatokoso!
Bezbedna si!
Hvala nebesima!
- Ko si ti? - Sigurno se sećaš?
Naravno da me ne prepoznaješ. - Majko?
Ovo sam ja u stvari, draga. Više ne treba da te je stid zbog mene.
Moraš poći sa mnom. Tamo je Džin!
Moja draga. Dobro si? Zašto si pobegla?
Uplašila sam se. Pođi sa mnom.
Ona ne ide sa tobom. Ti ideš sa mnom.
Ja ne idem sa tobom!
Niste mi ostavili izbora.
Ne!
O moj Bože! Ti! Ti si ona koja me je oslepela!
- I zaključala mene u kulu. - Da te zaštitim.
I onda me proterala na ostrvo, usred močvare!
Samo sam pokušavala da budem dobra majka!
Zlatokoso, ne!
Nikada nećeš biti bezbedna sa njim! - Vodi me odavde!
Zar ne shvataš? Ne želim više da te vidim! Ikada!
Zlatokoso, Džin!
Bez obzira šta kažeš
Deca neće slušati
Bez obzira šta znaš, deca će odbiti
da nauče. Vodiš ih celim putem
i dalje te ne slušaju. Deca mogu da odrastu jedino
iz nečeg što voliš u nešto što si izgubio..
Džek!
Džek!Džek!
Džek! Gde si?
Džek!
Nikada ga nećemo pronaci. -Treba da se rasporedimo, to ce povećati naše šanse.
- Ne, ne možeš sama. - Biću dobro.
- Šta ako se izgubimo? Brojaćemo korake odavde.
- Idem i ja. - Ne.
Ti ostaješ ovde sa bebom.
Mi se odmah vraćamo.
- Ostavićeš našeg sina sa njom? - Da. Zaspao je.
Biće siguran sa devojčicom. - Veoma sam iskusna u brizi o bebama.
- Vidiš? - Ali šta ako se džin vrati..
Šta ako, šta ako! Pet hiljada koraka
Kreni!1,2,3
Čekaj!
Evo.
Uzmi ovo. Ne želim da se prehladiš.
Dobro. 1, 2, 3, 4,
- 5, 6, - Džek!
- 9, 10, - Džek!
69, 70, 71, 72, 73, 74..
Zdravo, vaše visočanstvo.
Zdravo.
Zdravo, opet. U stvari, već smo se upoznali.
Da, naravno.
Ti si sigurno ovde da ubiješ Džina?
- Džina? Da. Sigurno si čuo da je džin u našoj
sredini. Ne zemljotres...
Ma naravno.
Džin.
Da, i to žena džin. Veoma neobično, a?
Verovatno. I zašto si sama u šumi?
- Pa, došla sam sa mužem.
Mi smo... Vidiš, dakle... pa to je duga priča.
Pustio te je da lutaš sama kroz šumu? - Ne, u stvari to je bio moj izbor.
- Kako hrabro! - Hrabro.
Da.
Svašta moze da se desi u šumi
Mogu li da vas poljubim? Svakim momentom mogli bismo da se zaljubimo.
Ne žurimo se.
Ovo je suludo, šta ja radim ovde? Ja sam u pogrešnoj priči.
Čekaj, ne mozemo ovo da radimo! Ti imaš Princezu!
Pa, da, imam. -A ja imam pekara.
Naravno,
u pravu si.. Kako budalasto.
Ludosti se mogu desiti u šumi
Jos jednom, molim te.. neka naša oklevanja ostanu ućutkana
Svaki tren, veliki ili mali, je ipak tren. zgrabi tren, nebo može pasti svakog trena!
Ali ovo nije u redu!
Pravo i pogrešno ne važe u šumi.
Samo osećanja. Zarumenimo na tren.
Život je često neugodan...
To sigurno znaš, a za neugodu, najbolje je sada.
Sada je tren.
77, 78,
479, 480,
481, 482, Izvinite, gospođo.
Da li ste videli dečaka...
Ovoliko je visok... -Žao mi je, mogu li nesto učiniti?
Drveća su porušena.
Majčin grob, uništen.
Oh. Žao mi je.
Ne bi trebalo da se žalim. Sigurna sam da su ostali mnogo patili posle zemljotresa.
Zemljotres? To nije bio zemljotres.. to je Džin koji teroriše kraljevstvo!
Pa, sigurna sam da će princ videti da Džin pustoši našu zemlju.
Princ? Nema sumnje, on je tu negde zavodi neku mladu devojku.
Šta?!
Ličis na Princezu.. Samo si prljava.
O ne, ti jesi Princeza! - Izvini. Nisam te prepoznao.
Ne, ne. Molim te... Ustani! Ja nisam princeza ovde!
Morala sam da se prerušim. Nije mi dozvoljeno da bez pratnje napuštam palatu.
Ako hoćeš, možeš poći sa mnom.
Bićeš sigurna sa nama. - Hvala ti.
- Moram te ostaviti. Sada idem da ubijem Džina.
Neću te zaboraviti, kako si hrabra da budeš samo u šumi
i kako činiš da se osetim živim.
Šta to bi?
Jesam li to ja? Da li je to on?
Da li me je stvrano princ poljubio i Ijubio me? I Ijubio me? I Ijubio me?
I jesam li mu uzvratila? Da li je to pogrešno?
Jesam li luda? To je sve? Da li mu nedostajem? Iznenada sam mu dosadila?
Budi se! Prestani sanjariti
o Ijubakanju u šumi
Ne pristaje mi. Šta je to sa šumom?
Nazad u život, nazad u smisao, nazad detetu
nazad mužu, niko ne živi u šumi.
Tamo su zaveti, kravate, potrebe, standardi
Tamo su ono sto treba i ne treba.
Zašto ne oboje umesto toga? Tamo su odgovori, ako si pametan:
Imaj dete da te greje i pekara za hleb i princa
za bilo šta...
Nikada! To je zbog šume.
Suoči se sa činjenicama, nađi dečaka
pridruži se grupi, zaustavi Džina
i samo izlazi iz ove šume.
Jel to bio on? Da, jeste.
Jesam li to bila ja? Ne, nisam
već samo trik šume.
Samo tren, jedan jedinstven tren koji prođe...
Sve je to ni manje ILI više, ILI jedinstven ILI veličanstven?
Zar je to sve? Zar nikad nije kraj?
Za to je šuma:
za ove trenutke u šumi.
Oh, da je život sačinjen od trenutaka
čak tu i tamo po neki loš..
Ali da je život samo tren. Nikad ne bi znao da imaš jedan.
Prvo veštica, dete, pa princ, onda tren. Ko može da živi u šumi?
I da bi dobio ono sto želiš, samo na trenutak...
ovo je opasna šuma...
Neka trenutak prođe. Ne zaboravi ga na trenutak, ne..
sećanje da si imao jedan ¨I¨, ono ¨ILI¨
čini da ¨ILI¨ znači više nego pre.
Sada razumem... I vreme je da napustim šumu!
72, 73,
- Trebala je da se vrati do sada. - Neće se ona izgubiti.
Sigurna sam da će se uskoro vratiti.
- Ne, moram da idem i potražim je... - Vidi koga sam našla!
Ti me loviš! - Pusti ga!
Pustiću ga kada ga predam Džinu.
Zaustavi je! - Ostavi ga na miru!
- Skloni se od njega. - Stani! Stani rekao sam!
Gde si ovo našao?
Žao mi je gospodine... - To je od moje žene!
Žao mi je. Dosao sam zbog nje. Bila je na ivici litice...
Šta to govoriš?
Kako grozno... - Ne. Ne...!
Za sve sam ja kriv.
Pustio sam je da luta sama.
Trebao sam da je držim uz sebe. - Kajanje te neće nikuda odvesti.
Moja žena je mrtva! -Budi se! Kada si mrtav, mrtav si.
Sada je vreme da odvedemo ovo dete Džinu pre nego što nas sve.. Skloni se od njega! Ne!
Nije trenutak kada treba da budes mekog srca. On ide Džinu i vodim ga sa sobom.
Da! On je jedini krivac!
Zbog tebe je Džin tu i moja žena je mrtva!
Ali nije moja krivica, dobio sam taj pasulj!Ti si me ubedio da menjamo
moju kravu za pasulj! I bez tog pasulja ne bi bilo stabljike
kojom bi se popeo kod Džinova na prvom mestu!
Čekaj malo. Čarobni pasulj za onako staru kravu za koju si morao da lažeš
da bi je prodao, kako kažeš! Gde to manje cene pasulj?
Gde ga ne cene?
Oh, i reci nam ko te ubedio da ukradeš to zlato!
- Vidiš, tvoja je krivica. - Nije!
- Da, jeste! - Nije!
Istina je. - Čekaj malo,
Ipak sam ukrao zlato da bih dobio nazad kravu od tebe!
Dakle, tvoja je greska! - Da! -Ne, nije!
Čuvao sam taj pasulj, ali naša kuća je bila ukleta.
Ona nas je naterala da uzmemo kravu da skinemo kletvu!
Kriv je njegov otac kome je kletva i namenjena
i kuća je prokleta zajedno sa njim!
Oh. Onda je njegova krivica! - Dakle. -Njegova je krivica.
Ne. -Da, jeste, njegova je.
Nagadjam... - Čekaj malo
ipak, oborio sam stablo pasulja, zar ne? To je jasno.
Ali bez stabljike, čudno je
kako je drugi Džin sišao dole isprva? Drugo...
Da! - Kako?
Hm... Pa, ko ima ostatak pasulja?
- Ostatak pasulja? -Ostatak pasulja? Bacio si ostatak pasulja?.
Nisam! U stvari, jesam.
- Pa onda je tvoja krivica! Ne nije jer sam ga dao ženi!
Pa onda je njena krivica...! Ne, nije!
Pa čija je onda? Čekaj malo!
Ona je zamenila taj pasulj da bi dobila tvoju cipelu,
tako da onaj što zna šta je bilo sa pasuljem si ti!Misliš stari pasulj
koji je tvoja žena, o Bože, ali nisam znala pa sam ga bacila..
Dakle, ne gledaj ovamo!
Pa onda je tvoja krivica! -Ali... - Vidite, njena je krivica -Ali
a ne moja, uopšte! - Ali, šta?
Da se nisi ponovo popeo gore...
bio si pohlepan! Trebala ti je ta kvočka?
- Ali uzeo sam je za moju majku! - Pa onda je njena krivica!
Da, a sta je sa harfom na trećem mestu? Harfa.. da!
Ona me je izazvala! -Izazvala sam te? - Izazvala si me!
Rekla je da sam plašiljivac! -Ja? Ona me je izazvala!
- Ne, nisam! - Onda je tvoja krivica! -Stani malo!
Ako ga nisi izazvala. I da si ostavio harfu na miru, ne bismo bili u problemu na početku!
Da ga nisi bacila -Pa da ga nije zasadila odmah! Izbegli bismo pasulj na prvom mestu! Ti si kriva!
Poslednja je ponoć.
Poslednja je želja. Poslednja je ponoć.
uskoro ce porasti.. mnjac!
Reci malu laž. Ukradi malo zlata.
Prekrši malo zavet, zar nisi? Morala si da imaš princa.
Morao si da uzmeš svoju kravu.
Morao si da ispunis želju, nije bitno sada.. kako god..
Nije važno sada. - Poslednja je ponoć.
Usponi.. padovi!
Ništa sem poslednje ponoći.
I svi su apsolutno razbijeni!
Ne možemo ništa učiniti... Nije sasvim tačno:
Uvek joj moŽemo dati dečaka.
Ne, naravno, treba neko da ga okrivite. Nekog da okrivite. Dobro.
Ako je to ono u Čemu uživate, određujete krivicu,
ako je to cilj, evo, optužite mene!
Samo mi dajte dečaka.
Ne.
Tako ste fini. Niste dobri. Niste loši.
Vi ste samo fini. Ja nisam dobrica, ja nisam fina,
ja sam samo u pravu.
Ja sam veštica. Vi ste svet.
Ja sam zaostala, nikome ne verujem, ja sam veštica.
Vi ste svi lažovi i lopovi. Kao njegov otac,
Kao što će njegov sin isto biti. Oh, zašto brate moj?
Ti samo radiš sta hoceš. Poslednja je ponoć.
Pa, zbogom svima. Dolazi vam brzo
ponoć. Uskoro ćete videti kako nebo pada.
Evo, želite pasulj? - Uzmite jos jedan pasulj
Pasulj je stvoten da vas učini bogatim!
Zasadite ga i vinuće se... Evo, želite jos?
Začujte urlike: Džin stiže...! Oh, dobro, možete kriviti drugu vešticu.
Poslednji je stih. Sada, pre nego ponoć prođe
ostavljam vam moju zadnju kletvu: ostavljam vas same. Negujte baštu
vaša je. Sami i odvojeni,
Svo četvoro. U redu majko, onda..?
Izgubih pasulj ponovo! Kazni me kao onda! Daj mi kandže i pakost,
samo me kloni od njih, i sumornosti, i strašnog suda i gruvanja!
Možda nisam trebao da kradem od Džinova...
Možda nisam trebala da skrećem sa staze...
Možda nisam trebala da prisustvujem balu..
- Da. Možda nisi trebala... - šta radiŠ to?
- Što dalje odavde. -Ali rekao si da moramo zajedno da se izbavimo.
Nije važno da li smo zajedno ili razdvojeni.
Treba nam tvoja pomoć.
Ne razumete. Zavisio sam od žene, za sve. Ona je bila ta koja pomaže.
Ostavićeš svoje dete? -Biće srećniji u naručju princeze...
Ali, čekaj...
Šta ti radiš ovde? Sine. - Ne želim da pričam sa tobom.
Zbog tebe se sve ovo desava! Odlazi!
Žao mi je. Učinio sam blesave stvari. - A zašto si to uradio?
Zašto si uzeo veštičji pasulj?
Bio je tamo i želeo sam ga. Nisam razmišIjao, bio sam neobazriv.
Sebičan. - Da.
Ukrao si ga i bio si uhvaćen, i učinio si šta si učinio. Samo si pobegao.
Kada je tvoja majka umrla, ja sam...
Zamrzeo sebe i pobegao od svoje krivice
i svog srama... - ... i svog sina.
Da, i svog sina. I žao mi je. - Pa šta hoćeš onda?
Zar ne praviš istu grešku? Zar ne bežiš?
Budi bolji od mene, sine.
Učini bolje...
Kada bi postojao neki način da iznenadimo Džina.
Previsoka je da je iznenadimo.
Znala sam da neće odustati.
On ne bi ostavio svoje dete. - Činilo se kao da ga ostavlja.
Daj mi mog sina.
Hej, hej.
Sta ćemo sada? -Moramo da osobodimo kraljevstvo od Džina zajedno.
Vratiće se uskoro; evo plana.
Daćemo Džeka Džinu.
Iskoristićemo te kao mamac da namamimo Džina u jamu katrana.
Ptice mogu pomoći! -O dragi prijatelji, treba nam vaša pomoc kao nikad.
A princ?
Nije važno sada! Bitno je da smo našli nacin da porazimo Džina
O, da,
hvala vam ptičice.
Možeš da pričaš sa pticama? - Ptice će odraditi svoj deo.
U redu, nemamo puno vremena.
- Uzbuđen sam. - Prvo, treba nam oružje.
Tvoj otac je veoma hrabar. I mi ćemo biti veoma hrabri.
Jeste li dobro, gospođice?
Džin je otisao u tom pravcu.
Draga moja!
Nisam te prepoznao. Šta radiš ovde?
Sa detetom?
Moraš se vratiti u dvorac.
Tamo je Dzin. - Ne plašim se toga.
Ljubavi moja, šta je?
Možda ti nisam jedina Ijubav. - Volim te. Zaista te volim.
Ako me voliš, zašto lutaš?
Mislio sam, pošto si moja, da neću poželeti više.
Ako se ovako ponašaš kao princ, kakav bi kralj bio?
Odgojen sam da budem šarmantan a ne iskren.
Mislim da treba da kreneš. - Stvarno to želiš?
Kuća mog oca bila je noćna mora. Tvoja kuća je pravi san.
Sada želim nešto između.
Uvek ću voleti onu devojku koja je stalno bežala.
A ja dalekog princa.
PažIjivo. Ne tako brzo. - Ne brini
ovo je lakše od stabla pasulja.
Na drvetu su, tamo. Napravili smo omču od mog plašta.
I ja želim da se popnem na drvo. - Drago mi je da si tu da mi pomogneš.
Šta nije u redu?
Mislim da će moja majka i baka biti potresene zbog mene.
Zašto?
Rekle su mi da ih učinim ponosnim a ja ću da ubijem nekoga.
Ne nekoga.
Vec Džina koji je učinio dosta štete. - Ali Džin je osoba.
Zar nećemo da oprostimo?
Majka te ne može voditi.
Sada si sama.
Samo sam ja kraj tebe.
Ipak, nisi sama.
Niko nije sam, iskreno. Niko nije sam.
Želim...
Znam.
Čekaj da moja majka čuje da sam pokorio Džina.
Džek!
Džek, ima nešto što bi trebalo da znaš.
U vezi tvoje majke je. - Šta?
Nije uspela.
Ubio ju je Džin? -Ne, nije tako. Svađala se
sa Džinom, pokušala da te zaštiti, i Stjuard
je gurnuo, i.. pala je.
Sjuard će platiti za ovo! - Nemoj, Džek!
Kada ubijemo Džina, onda ću njega da ubijem.
Nećeš ništa tako učiniti. Pogrešio je i treba ga kazniti.
Nije lako kao sto se čini.
Majka nije sada tu. - Pogresne stvari, ispravne stvari.
Ko zna šta bi rekla? - Ko može reci šta je istina?
Ništa nije jasno sada. - Uradi, bori se.
Osećaš se kao da si izgubljen? Odluči, ali nisi sam/a.
Veruj mi, niko nije sam.
Veruj mi. - Iskreno...
Ljudi greše. - Očevi, majke,
Ljudi greše.
Drže se svoga, i misle da su sami.
Čast njihova greši. Bori se za njihove greške...
Svako napravi neku drugu užasnu grešku.
Veštice mogu biti u pravu, Džinovi mogu biti dobri.
Ti odlucujes šta je u redu, Ti odlucujes šta je dobro.
Samo zapamti:
Neko je na tvojoj strani.
Našoj strani. Našoj strani. Neko pak nije.
Kada gledamo sa naše strane...
Možda zaboravimo:
Oni nisu sami
Niko nije sam
Neko je uz tebe... Niko nije sam..
Kreni, Džek!
Budi pažIjiv.
Evo je, dolazi!
- Gde je taj dečak? - Imamo ga.
- Gde? - Krije se na drvetu!
Evo me!
Spreman? - Spreman!
Dobre pticice! - Ne izgleda baš srecno.
Pazi, Džek! - Džek!
Džek!
- Gde su? -Dzek!
Džek? Gosn. Pekar?
Džek? Ovamo!
Džek!
Budi pažIjiva!
Jesi li dobro?
- Gde je on? - Nije sa tobom?
- Džek! - Gosn. Pekar?
Dzek!
Pomozi mi.
Džek, ovde sam.
Jesi li u redu?
Dobro si?
Jesam, jesam.
Uspeli smo! Uspeli smo! Dođi ovamo.
Sada se svi možemo vratiti kući. - Kojoj kuci?
Nemam nijednu da se stara o meni. I nemamo gde da idemo
pa ćemo se useliti kod tebe. - Pa...
Naravno!
Naravno da možete poći kući sa mnom. - Ideš i ti.
Ako želiš. Rado bih ti pomogla oko tvoje kuće..
Ja ustvari uživam kad čistim.
Evo.. daj ga meni.
Pssst!
Psssst!
Znam da ti nedostaje majka.
- I meni nedostaje.
Možda nisam mislio da imam decu. Ne govori tako!
Naravno, tebi je suđeno da imaš decu.
Ali, kako da budem dobar otac kad nisam imao oca da mi pokaže?
- Samo smiri dete. Da, smiri dete..
Vidi, ispričaj mu priču kako se sve ovo dogodilo.
Otac i majka budi, znaćeš šta treba da radiš.
Sam.
Ponekad Ijudi ostave te
na pola puta kroz šumu.
Nemoj da te to rastuži.
Niko dobre ne ostavlja, nisi sam.
Niko nije sam.
Drži ga ka svetlosti sada, neka vidi sjaj..
Sve će biti u redu sada..
Kaži mu šta znaš...
Nekada davno, u dalekom kraljevstvu
malo selo ležalo je na ivici šume...
I u ovom selu živela je mlada devojka... PRIČAJ IM PAŽLJIVO, DECA ĆE SLUŠATI
Bezbrižni mladić... i detinjasti pekar... PAZI ŠTA RADIŠ
sa svojom ženom.
I jednog dana pekar i njegova žena bili su u svojoj radnji VODI IH KROZ ŽIVOT,DECA ĆE SIJATI.
Kada je veštica upala, oduvala vrata... DECA ĆE TE PITATI KOJIM PUTEM DA IDU
DA NAUČE ŠTA ĆE POSTATI.
PAŽLJIVO PRE NEGO STO KAŽEŠ SLUŠAJ ME´..
DECA ĆE SLUŠATI
PAŽLJIVO SA SVOJIM ŽELJAMA
ŽELJE SU DECA. PAŽLJIVO KRENU PUTEM...
ŽELJE DA IH OSTVARE...
Prevod i obrada Marijana i Moma NS
Preuzeto sa www. titlovi. com
www.film-club.net