www.titlovi.com
Da samo možeš da se vidiš sada.
Izgledaš kao da su ti upravo uradili lobotomiju.
Šta nije u redu s tobom?
Ovo je stvarnost.
Stvarnost? Do moga.
Sve su to izmišljotine.
Da te pitam ovo, bato:
koliko si puta u tome video kako panduri
hapse, ono, ubice, silovatelje
i tome slično?
Koliko puta su zavalili lisice
nekom pokvarenom direktoru?
Šta želite?
- Pivo. - Pivo.
U flaši? Točeno?
- Točeno. - Točeno.
Vidiš samo kako hapse narkomane i mušterije kurvi,
znaš, ljude koje nešto muči,
koji samo traže malo zadovoljstva u životu.
Tri dolara.
Šta ti imaš protiv pandura?
Nemam ništa protiv pandura.
Isuse.
Reći ću ti protiv čega nešto imam.
Imam nešto protiv gluposti. Dobre stare gluposti.
Protiv toga imam nešto. Izvolite.
- Zadržite kusur. - O, hvala.
Dolazite ili odlazite?
Prolazim, mislim.
Tako mi Boga,
muva bi ti mogla uleteti u usta a da i ne primetiš.
Samo bi je progutao, pošto bi to bio, ono,
jedini protein koji ikada konzumiraš.
Pivo je dobro.
- Molim? - Dobro pivo.
Da. Aha.
Iz Pensilvanije.
Koliko dugo imate ovaj lokal?
Predugo.
Stvarno je prijatno.
Mislite?
Gde Vi to onda živite?
Nju Hempšir. Portsmut.
Dom mornaričkog zatvora.
Da, znam gde je.
Ne sećaš me se, zar ne?
Samo malo.
Nemoguće.
Moguće.
Nema šanse.
Ima.
Dobri Bože. Dok?
Jao, "Dok"... Niko me nije tako zvao
već jako, jako dugo.
Jebo te, Dok, izvukao si se.
Jesam, jesam.
Au! Hej, O Tul, gledaj ovamo.
Ovo je moj stari drug iz Vijetnama.
Jednom sam mu spasao život.
Nikad mi nije spasao život.
Nisam ni mislio.
Moraš mi oprostiti, Dok.
Nikako nisam dobar s imenima.
Šepard. Lari Šepard.
Šep. Tako je.
Klinac od 19 godina. Mornarica.
- A? - Nekada.
Da, pa, nismo li svi nekada bili nešto.
Sada smo nešto drugo.
Znači, sećaš me se?
Naravno da te se sećam.
Čuo si? Oborili su me na E-1.
Da. Da.
Velika nepravda.
Čoveče, baš su ti uvalili.
Koliko je dugo bilo? Beše, ono, oko tri godine?
Oko dve, na kraju, uz dobro vladanje.
Pa eto, i nije tako strašno.
Bogami, bilo je prilično strašno.
Bilo je davno.
Jeste.
OLP?
- Da. - Da.
Samo što sam u nekom trenutku umesto
otpust zbog lošeg postupanja,
počeo da to zovem odlaskom na lepši posao.
Nego šta.
Onda, kako si uspeo da me nađeš?
Bilo je lako. Preko interneta.
Danas svakog možeš da nađeš preko interneta.
Čoveče, to je baš sjebano.
Znači, Portsmut, a?
- Aha. - Čime se baviš tamo?
Radim u mornaričkoj službi nabavke.
Zajebavaš me.
U redu je, u redu je.
Zar nemaš gde da odeš kada zatvoriš lokal?
Kao na primer?
Nemam pojma. Kući?
Kuća će i sutra biti na istom mestu.
Ustaj! Ustaj!
Bacaj patke, navlači čarape!
Ustaj!
Hej. Ovo je zadnje parče pice.
- Hoćeš? - Ne.
To je to. Kad nestane,
- nema više pice. - Ne.
Jesi li siguran? Jednom,
dvaput, prodato.
Obožavam hladnu picu.
Hej, hoćeš li pivo?
- Jok. - Siguran si?
Klin klinom.
Meni uvek pomogne.
E jebi ga.
Još uvek sam malo sjeban od sinoć,
da ti pravo kažem.
Mislim da lagano postajem prestar za ovo sranje, iskreno.
Šta se dešava sa grilom u "Salovom baru i grilu"?
Zarđao je, eto šta se dešava.
To je šteta.
Mislim da ljudima više nije do poštenog burgera.
Što pitaš? Jesi li gladan?
Ne, samo radoznao.
Hej, znaš šta,
sada imamo Meksikance,
tako da možemo da jedemo chorizo con huevos.
Hej, možemo i menudo, ako imaš muda za to.
Ne, hvala.
Nećeš zalogaj?
Imam nešto da ti pokažem,
- ako si raspoložen. - Aha.
Naravno. Uvek sam raspoložen.
Imaš li kola?
Naravno da imam kola.
Ja sam jebeni biznismen.
Hoćeš da odmah idemo?
Da, kad god.
Jebi ga.
O, kako je to jebeno super, znaš?
Neprocenjivo.
Šta to?
Mornarica.
Prvo te nataknu,
a onda te zaposle u mornaričkoj službi nabavke.
Imam pet službenika pod sobom.
Prava si jebena inspiracija.
Znaš li čemu se divim kod tebe?
Moglo bi biti bilo šta. Ja sam divan lik.
Ostaviš ključeve svog bara
nekom tipu koji se onesvestio na bilijarskom stolu
a onda uskočiš u kola i voziš me
u vražju mater, a nemaš pojma ni gde smo krenuli.
Pa, nisam mislio da ćemo se ovoliko jebeno zadržati.
Skreni levo ovde.
- Ovde? - Aha.
To je put do crkve.
- Jeste. - O, ne.
Šta radiš ovde?
Ne, ne, ne, ne. Svideće ti se ovo, veruj mi.
Ne znam baš, Dok. Vidi, kad vidiš jednu,
- video si ih sve, zar ne? - Ne, ovo će biti odlično.
Bože.
U šta si me ovo uvalio, a?
Vidite, kao hrišćani, braćo i sestre,
mi imamo izbor.
Možemo odabrati da odbacimo svoju volju
i poštujemo volju Božiju.
- Tako je. Tako je, pastore. - Tako je.
Pitanje je,
jeste li spremni na to?
- Uh, jebo te Bog... - Ne jeste li spremni, nego želite li?
Jer ako želite, vidite,
ako želite, možete potpuno verovati...
- To je on. - Rekao sam ti da će biti dobro.
- O, Bože dragi. - ...da će se Bog pobrinuti
za sve ostalo.
Da, Gospode.
Da, hoće. Vidite, to je moćna stvar...
Šta to radi?
...kada se prepustite Njegovoj volji...
Oprostite, možete li se malo pomeriti?
...i kada vas ona obuzme,
- moćna stvar... Moćna! - Jeste!
...kad počnete da živite taj trenutak
kada pogledate duboko u sebe
i postavite pitanje,
jesam li voljan
da se prepustim Božijoj volji?
- Da, da, da. - Ona, znate li
kako se to zove, kada Bog odgovori?
Vidite, kada Bog odgovori, onda se to zove
Božiji trenutak.
Vidite, kada stanemo i zapitamo se,
jesu li ovo moji izbori,
jesu li ovo izbori nalik Hristovim?
Mislim, lik je bio
prvoklasna pijandura, kockar i jebač?
Psst.
Oprostite.
Verovatno i na spidu.
Mislim, kako si uopšte pronašao ovo mesto?
- Preko interneta. - Preko interneta.
- Jebo te. - ...i svi oni odnosi
gde ljudi računaju
na vaš hrišćanski karakter...
Da, gospodine.
...veruju da ćete pokazati
hrišćanski integritet.
- Da. - O, da!
Amin tome!
Ma hajde. Ne radi to!
Vidim da, ovaj,
danas među nama sede posetioci.
Dobrodošli! Dobrodošli, braćo, na našu nedeljnu službu.
Biste li, molim vas, ustali i predstavili se?
U redu, ovaj, zovem se Sal.
Salvatore Nilon.
Narednik marinaca, u penziji.
Uh... O, hej, hej!
Hajde. Ne, hajde, ustani.
Pogodi ko je ovaj momak. A?
Ovo je Dok.
A? Dok.
Poznat i kao Lari Šepard.
Služili smo zajedno sa vašim pastorom.
Blagoslovi, Bože.
- Hvaljen bio Bog! - Dobrodošli, braćo, dobrodošli.
Hvala što ste nam se jutros pridružili u službi.
O, Bože, o, Bože.
Južnjačka šunka. Hvala, gospođo.
U redu, slušaj ovamo, Rut,
nadam se da se ovaj starac dobro stara o tebi.
O, mislim da se stara.
Ako se to ikada promeni,
spakuj slobodno kofer i dođi da živiš sa Salom.
Nemate ženu?
Ne, gospođo.
Ni kučeta ni mačeta.
Mada, imam prijateljicu,
samo što njeno kuvanje nije vredno spomena.
Doduše, ima druge talente,
ako znate na šta mislim.
Dobro, a Vi, gospodine Šepard?
Jeste li sami, ili ste oženjeni?
Oženio sam se divnom ženom, gospođo Miler.
Svetlost mog Života, moja Meri.
Srce veliko kao planina.
Jako lepa devojka.
Širok osmeh.
Lepo.
Ona je, ovaj...
bila je malo usporena
zbog nekog problema na rođenju.
Šta to znači? Je li retardirana?
Ne. Ne.
Uvek je mogla da radi isto što i svi ostali.
Samo je bila malo sporija.
Ha.
Divna majka, divna žena.
Čime se ona bavi?
O, žao mi je. Ona...
Ovaj... Meri je umrla u januaru
od, ovaj, raka dojke.
Jako mi je žao.
Žao mi je, Dok.
Znaš mene, ja... ja nisam ništa loše mislio.
Plaćamo za sve što kažemo, Salvatore.
Je li? Stavi mi na račun.
U redu je. Nisi znao.
Mislim da je tvoj račun odavno dospeo.
Ovaj, imate li dece, Dok?
Imam. Samo jedno, sina.
- Lari Junior. - Oh.
Ovaj, Ričard i ja, mi imamo dečaka i devojčicu.
I imamo četvoro unučadi.
Hvala Bogu.
Čekaj, znači... Ričard?
Draga, imamo li kafu, ili pitu, ili bilo šta
da poslužimo goste pre nego ih ispratimo?
Ričard.
O, da. Ovaj...
Imamo kolač od breskve za desert.
Opa! Kolač od breskve!
To se zove život!
Super.
Dobro si se oženio, Ričarde.
Drago mi je što vidim da se nosiš sa nedaćom, Dok.
Trudim se.
Čini se da je bar od tebe ispao pristojan čovek.
Pa, trudim se da budem.
I ja.
Ja, ovaj...
žao mi je zbog uloge koju sam imao u onoj budalaštini
koja se dogodila u Vijetnamu.
U redu je.
Šta se kog vraga desilo sa Milerom Cajperom?
A? Mislim...
koji moj.
Jesi li ga stavio u program za zaštitu svedoka?
Krije se ispod kauča, ili tako nešto?
Isuse.
Odrastao sam, Sal.
Usput sam pronašao smisao života.
Blago tebi.
Onda, šta je s tobom?
Oduvek sam mislio da ćeš zauvek biti u marincima.
Je li tako ispalo?
Jeste.
Jeste, aktivirao sam se. Naravno.
Mislio sam da će se sve srušiti,
baš kako su pričali da hoće.
Bio sam spreman da pucam u komunjare u San Dijegu,
samo što se nikada nisu pojavile.
Hej, možeš li da veruješ?
Ljudi idu na godišnje odmore u jebeni Vijetnam.
A? Plaćaju da ih neko slika tamo
gde se 52.000 mladih Amerikanaca poslednji put posralo.
Jebeš sve.
Znači, ti si otišao iz principa?
Otišao sam sa pločicom u glavi
i stoprocentnim invaliditetom.
I to su dobre vesti.
Da samo znaš koliko se pitam kako se to desilo.
O, to je dobra priča.
Jebeš mi sve ako mogu da se setim.
Mislim da je bilo piće u pitanju.
Da, da.
Siguran sam.
Kad smo kod pića,
ovo je najbolja voda koju sam ikada pio.
Vidiš, Rut,
skoro sam sve vreme bio
na ivici neposlušnosti,
ali su mi gledali kroz prste
zbog mog fantastičnog izgleda i dečačkog šarma.
Mislim da bismo svi trebali da budemo zahvalni
što smo još uvek živi.
- Amin. - Hvala Bogu.
Ja to sebi govorim.
Dok, hoćeš li to jesti?
Dobro je. Ne bih da se baci.
Jeste li dobro, Dok?
Šta god da je to što te muči,
verovatno je najbolje pričati o tome.
Moj sin...
Došao sam ovamo zbog svog sina,
da vas pronađem.
Možda nije trebalo.
Tvog sina?
Larija Juniora.
Stupio je u službu pre godinu dana.
Ura.
Onda su pre dva dana došli i rekli mi
da je poginuo.
To je bilo u Bagdadu.
Njegov konvoj je upao u zasedu.
Rekli su mi da je ispraznio okvir na neprijatelja
i da je umro sa bajonetom u ruci.
Isuse.
Vraća se kući večeras.
Sahraniće ga na Arlingtonu.
Sa svim počastima. Heroj.
Mislio sam da vi momci pođete sa mnom.
Molimo te, nebeski Oče, da nastaviš
da jačaš njegov duh i ublažiš njegovu tugu
u ovom vremenu patnje.
Sasvim sam siguran, Dok da ćeš ponovo videti
svoju ženu i sina, na boljem mestu.
Ma daj.
Sve ovo će izgledati
kao privremeno odvajanje.
Ma daj.
Na koje to bolje mesto idu, a?
Las Vegas? Majami Bič?
Dok zna o kom to mestu govorim, Sal.
Onda mu ga pokaži.
On ima mapu.
Ili možda može da ga potraži na internetu, a?
Pa, čovek to zna kada ga vidi.
A što se tebe tiče, naredniče,
sve su šanse da ga ti nećeš nikada videti.
Pa, to samo znači da mi neće nedostajati.
O, itekako će ti nedostajati.
Jako će ti nedostajati,
sve i jedan slatki trenutak večnosti.
Znaš li uopšte koliko je duga večnost?
Da.
Neće biti bitno.
Da te pitam nešto...
Uz sve te milijarde ljudi
koji letuckaju po tom tvom raju,
kako to da se ni jedan nikada nije javio
nama ostalima?
Jedan jeste.
A, da.
Taj tip. Jeste.
Detalji su malo nejasni, ako mene pitaš.
Ne pitam te.
U redu, Dok, slušaj.
Zaista mi je jako žao zbog tvog gubitka,
ali nemam nameru da ti prodajem muda za bubrege.
Najgora stvar
koja bilo kome može da se desi
se strovalila na tebe,
i sada moraš da se nosiš sa njom.
Neka se Gospod smiluje.
Šta?
Bio si opasan kada si bio mlađi.
Sada si samo matora budala.
O čemu to dovraga govoriš... Znaš, ja...
Vidi kako mi se opasnost klati.
Moraću da te zamolim da paziš šta pričaš u ovom domu, gospodine.
Šta to pričam? Ja nisam...
- Čoveče, slušaj... - Ljudi,
ljudi, nije mi bila namera da izazivam nevolju.
U redu.
Dok,
pomoći ću ti da sahraniš svog dečaka.
Sad, možda ne mogu da te pošaljem u raj,
ali jebeno mogu da te odvezem u Arlington.
Mileru?
Stvarno bih voleo da ti pomognem, Dok,
ali ja...
Ali mora da ostane ovde i da se moli za tebe,
što će biti od velike pomoći.
- Ričarde. - Da.
Mogu li da popričam s tobom?
Naravno, draga.
Mileru, molim te.
Nisam više tako pokretan, kao što vidiš, Dok.
Samo ćemo sedeti u kolima.
Znam, ali... mislim da neću.
Ne, ne, to je nemoguće.
Ide i on.
To je sigurno.
Ne. Rekao je da neće.
Ne, nema veze šta je rekao.
Garantujem ti da ga sada žena riba.
U redu? Eno je kako mu upravo sada govori,
"Ričarde, moraš..."
...da ideš sa tim jadnikom. Potreban si mu.
Obezbediće mu kvalifikovane savetnike u Arlingtonu.
Da, hoće, ali ko će da ga zaštiti od onog Sala?
O, Bože, u pravu si.
Uvek sve ode u kurac
kada god je Sal u pitanju. - Ričarde,
šta se, za ime Božije, desilo sa tvojim rečnikom?
Žao mi je, ljubavi. Izvini.
Omaklo mi se. Oprosti.
Vidi, ne možeš da odbiješ prijatelje u nevolji.
- Prijatelje? - Aha.
Decenijama nisam video te ljude.
Ne možeš nikog da odbiješ. Ti si propovednik.
Oni predstavljaju mračan deo mog života, Rut.
Veoma mračan period.
A ti predstavljaš Boga.
Čovek je izgubio sina, Ričarde.
Ne treba ništa drugo da kažem.
Hej, upalio bih radio, ali je pokvaren.
Imate li...
kakav plejer, ili tako nešto?
Hoćete nešto pustite... Ne?
Hej, Dok, možeš da povučeš sedište unazad.
Znaš, posebno... Kontrole su odvojene.
Eto ih ispod, spreda, eto.
Imaćeš više mesta za noge. Da, tako je bolje, zar ne?
Onda, Ričarde...
kakva je priča vezana za taj okovratnik, a?
Moraš da ga nosiš? Je li to sistem praćenja,
kako bi Bog u svako doba znao gde si?
Moraš li uvek da nosiš tu stvar ili možeš da se opustiš?
- Opušten sam. - Stvarno? U redu.
Ne izgledaš mi baš tako,
ali ako ti kažeš...
Nikada nisam znao da se zoveš Ričard...
Sve one godine koje smo proveli skupa... Nikada.
Mislim, uvek smo te zvali Miler.
Ričard. Au.
Kada si bio klinja, jesu li te zvali "Riči"
ili "Rič"?
Dik?
Sviđa ti se Dik? A?
Nikada nisam čuo za nekog crnca koji se zove Ričard, znaš?
Nisam znao da imaju takva imena.
Ričard Prajor.
O, da, da, da.
Ričard Rajt.
Mm... Riči Hejvens.
- Dik Gregori. - Povlačim reč.
Litl Ričard.
E, njemu se sviđa Dik.
Veliki, veliki Dik. Da.
Šta kog vraga? Vidite ovog tipa.
Zalepio mi se za dupe.
Totalno se pribio.
- Pazite sad ovo. - Prestroj se.
Neću da se prestrojavam, ovo je moja traka.
Pomeri se.
Ovo je moja traka. Odjebi od mog dupeta.
Skloni mu se. Samo se pomeri.
Hajde. Skloni mu se s puta.
Pusti ga da prođe.
U redu, drkadžijo. Hoćeš da se igraš? Hajde da se igramo.
- Šta to radiš, Sale? - A?
Hoćeš da se igraš? U redu, samo sačekaj, okej? Sače...
- Hoćeš li da napraviš saobraćajku? - Samo se držite.
Ne, nateraću drkadžiju da preklopi kamion.
- Drkadžija. - Šta nije u redu s tobom?
- Pusti čoveka da prođe! - Opa! Hej, u redu.
U redu, u redu. Sranje.
Hej! Pokušavaš da me ubiješ?
Hej, jebi se, drkadžijo!
- Jebi se! - Hej!
Tebi govorim, some!
Jebena šupčino!
Jebeno ću te sahraniti u jendeku.
- U redu. - Čuješ li me?
- Je li ti jasno? - Da, jeste!
Gledaj kuda voziš, čoveče!
Miler je stigao!
Ti se zajebavaš, a ja treba da se vratim ženi i pastvi.
Jebeno vozi, čoveče.
Vozim.
Mislio sam da si zauvek otišao.
Stvarno sam mislio.
Kuda treba da idemo, Dok?
Dover vazduhoplovna baza.
To... To je u jebenom Delaveru.
Tako je. Dover, Delaver.
Onda... šta radimo ovde?
Nemam pojma.
Rekao si Arlington.
Pa, da, tako su rekli.
To su mi kazali.
Ali sada... ali sada kažeš Dover.
Pa, pretpostavljam...
da prvo treba da ih negde dovezu,
tako da lete u Dover.
- U redu. - Žao mi je.
Okej. Ne, ne. U redu je.
Idemo u Dover.
Hoćeš da ja vozim?
- Da. Da. - U redu.
Pitam se je li sve u redu.
Ma da. On je samo
stražar na kapiji. Nema on pojma.
Pitam se hoće li biti počasne straže, i tih stvari.
Sigurno će biti nečeg.
Pokazaće poštovanje, znaš.
Samo, ovaj... neće u javnosti.
Zato što... sve to drže
u tajnosti ovaj put.
Da, nema slika kovčega.
Nema uzbunjivanja javnosti.
Sve je to sranje.
Telo je u tranzitu.
Avion stiže u 0800 ujutro.
Vratite se tada, moći ćete da sačekate u hangaru.
U redu, hvala.
Tranzit. Svi su uvek u tranzitu,
čak i kada su mrtvi.
- Idemo, Sale. - U redu je.
Izvini.
Koliko je to, gospođo?
Okruglo 35.
Opa, Dok.
Kakva je to lova?
Skupili su novac
na poslu kada su čuli.
Vidiš?
Imaš puno prijatelja.
Pa, loše su se osećali.
Samo su želeli da nešto urade.
- Evo vašeg ključa. - Hvala.
Čoveče, vi ljudi ne gledate ovo?
- Ne gledamo šta? - Čoveče, uhvatili su ga!
Koga?
Čoveče, onog kučkinog sina, Sadama.
Našli su ga u rupi.
Iračani u Bagdadu proslavljaju,
neki oružjem...
a neki klicanjem.
Hvatanje Sadama Huseina
je ključni momenat u novom Iraku.
Očekujem da će se zarobljavanje Sadama Huseina
smatrati kao početak pomirenja...
Jebi ga.
Više ne mogu da pravim jebene kolutove od dima.
Nekad mi je baš dobro išlo.
Nešto mi se desilo sa jezikom, ili tako nešto.
Dok se onesvestio.
Pogledaj jebenog tipa.
Jebo te.
Jednog dana je šef države,
a sledećeg jadničko
koji se krije u rupi,
na smrt preplašen.
On... rekao mi je da se ne brinem.
Dođi ovamo.
Nije umro uzalud.
G-din Šepard.
Da.
G-dine Šepard, ja sam pukovnik Vilits.
Presednik Sjedninjenih Država
želi da Vam prenesem njegovo najdublje žaljenje
što je Vaš sin poginuo na zadatku.
Hvala.
Poginuo je kao junak, u službi svoje domovine.
Bio je inspiracija za svoje saborce marince.
Mogu li da ga vidim?
Gospodine, ne bih Vam preporučio.
Verujte mi, ne želite da ga vidite takvog.
Je li to protiv pravila?
Ne.
Podnarednik je pogođen
u zadnji deo glave.
Uveravam Vas da nije patio.
Izlazna rana je u takvim slučajevima
razorna po lice.
Bili su iza njega? Pucali su mu iza leđa?
Poslušaj pukovnika, Dok.
Najbolje je sećati ga se onakvog kakav je bio.
Ja bih morao da ga vidim.
Ali, to sam ja.
Radi se o tome
da više nikada ne moraš da slušaš pukovnike.
Ti su dani prošli.
Voleo bih...
Voleo bih da vidim svog sina.
Gospodine, ono što ćete videti,
nećete moći da zaboravite.
Razumem.
Jednostavno osećam da moram.
Kako želite, gospodine.
Podnaredniče Vašington,
molim Vas otpratite ova dva gospodina u kantinu na kafu.
Da, gospodine.
G-dine Šepard, pođite sa mnom.
Hej, mali.
Stani na mestu voljno, molim te.
Čoveče, nikada nisam čuo da neko tako razgovara sa pukovnikom.
Ne bojim se ja pukovnika.
Nikada nisam, i nikada neću.
Marinac ste?
Da, tako sam i mislio.
Imam veći staž u redu za klopu
nego ti u službi.
Vi takođe?
Ura.
Semper fi, izvrši ili pogini. Odakle misliš da mi je ovaj štap?
Hej, mali.
Šta ti je to kog vraga sa uvetom?
Bagdadski čir.
Šta?
Bagdadski čir.
Svi su ga zaradili.
Ujede vas malecka peščana muva
tamo negde, i...
Jebeno uvo kao Frankenštajn.
Isuse.
Kažu da to prođe
- za godinu ili dve. - Ma da.
U to možeš da budeš siguran.
Jebeno ružno uvo.
Ovo je velika greška.
- Hej... - Velika greška. Hej, hej, stani.
Sada više ništa ne možeš da uradiš
po tom pitanju. U redu? Osim ako nećeš
da odeš tamo i budeš veće mudo od pukovnika.
Ništa neću. U redu?
Ja sam ovde samo saputnik.
Ma da, baš.
Jebi ga.
Znači, vas dvojica ste bili u Vijetnamu s Larijevim tatom?
Bili smo.
Znate li šta se to kog vraga tačno desilo onda?
Ne. Mi smo samo
povlačili obarače i ubijali žutaće.
Lari je rekao da mu je tata zaglavio u ćuzi posle toga.
Da, ali je to sve bilo davno.
Šta ti znaš o tome?
Čini mi se da je sjebao neke tipove.
Ili su neki tipovi sjebali njega.
Jeste li vi ti tipovi?
Šta ti je tačno ispričao?
Samo da se desilo neko veliko sranje.
Ja sam bio Larijev najbolji prijatelj, u redu?
Niko drugi ništa ne zna o tome.
Znači, ti si bio s njim kad je upao u zasedu.
Zasedu?
Zasedu. Zaseda i okršaj, tako su rekli.
Okej.
- Okej? - Okej? Šta to koji kurac znači, okej?
Ako su rekli da je bilo tako,
onda je bilo tako.
Hej. Daj, ti si mu bio prijatelj.
Bio si tamo, zar ne?
Šta se desilo?
Daj, mali, nemoj da nas zavlačiš.
Ne gleda u tebe.
Hajde, tu smo samo mi, marinci.
Glavonja glavonji.
Bilo je sjebano.
Ja i Šepard i još tri momka
smo ceo dan vukli potrepštine za škole.
Tablete, olovke, nove knjige.
To nam je bila poslednja vožnja.
Kako god, svaki put bismo svratili u tu malu radnju,
koju smo zvali Abdulahov Hadži Market.
Išli smo po hadži kolu.
Bio je moj red da odem,
ali je Šepard rekao da će on doneti,
i dok se mi zajebavamo prilazi taj zamotani,
uzvikne...
"Alah akbar"...
Koji već kurac...
"Bog je veliki."
Smesti metak Šepu u glavu.
Isuse.
Šta se onda desilo?
Sranje, čoveče, otkačili smo.
Sve smo ih popalili.
Zamotanog, Abdula,
bezmalo celi jebeni komšiluk.
Uneli smo Larija u hamer i vratili se kući.
Znate, klinac treba
da dobije bronzanu zvezdu za sve to.
Da.
Dobiće zvezdu.
Što više zvezda to bolje, zar ne?
- Jeste. - Tako je.
Okej...
Ne možemo mu reći za ovo.
- Ne možemo? - Ne.
Neka dobije svoju bronzanu zvezdu.
- Sranje. - Neka ga sahrane na Arlingtonu
sa svim počastima. Neka ima svog heroja.
Bog zna da čovek osim bola ništa skoro
nije dobio od života. - Drugim rečima,
neka dobije svoju laž.
Razmisli, Sale.
Šta je važnije?
Ne znam.
Ali svakako ne laž.
Sale...
Sale.
Žao mi je, gospodine, ali uvek postoji zdrav razlog
za moje preporuke.
Sale, on više nema lice.
Sad moraš da budeš muško.
Hej, gospodine.
Hej, Sale.
Kako je ovaj momak poginuo?
Molim?
Mislim da je pitanje jako prosto.
Šta se desilo?
Podnarednik se poneo
s ponosom i časti, i poginuo je junački.
Da, ali, mislim, oni su...
oni su svi heroji, zar ne?
- Itekako jesu, gospodine. - Da. Svi su heroji.
Bez sumnje.
Kako se desilo da je ovaj momak
upucan u glavu otpozadi poput jebenog psa?
Bio je hrabar marinac,
na čast svoje službe,
i dobro je služio svojoj zemlji.
Da, jeste.
Takođe smo i svi mi.
Sve i jedan od nas ovde.
I ponovo bismo, ako bude prilike.
Šta se dešava, Sale?
Nemam pojma. Zato i pitam.
Ne bismo li trebali da pravimo pripreme za sahranu?
Zar nismo zbog toga došli?
Samo sekundu.
Jeste li Vi bili tamo kada se ovo dogodilo?
Ne, nisam.
A gde ste bili?
Uz svo dužno poštovanje, gospodine,
to se Vas ne tiče.
Tako, znači.
Uz svo dužno poštovanje...
Doku bi trebalo da se omogući da razgovara s nekim ko je bio tamo.
Vi niste.
U redu.
Jesi li ti?
Da, gospodine, ja sam bio tamo.
Dobro.
Podnaredniče Vašington, recite im šta se dogodilo.
Onda, kako stoje stvari?
Otprilike kako su i pre stajale.
Dok hoće da se njegovom sinu vrati lice.
Ne možeš da ga kriviš za to.
Zvao sam ženu.
Idem kući.
Ići ću autobusom.
Znači, dižeš ruke?
Od čega?
Hajde da saznamo.
Onda, Dok, šta ćemo, ovaj...
šta ćemo da radimo?
Ne mogu da ga sahranim na Arlingtonu.
Njemu pripada ta čast, i on je zaslužuje.
Evo.
Ovako je izgledao.
Mogu li da vidim?
- Lep dečak. - Da.
Cure su u srednjoj školi bile lude za njim.
Moj lepi dečko.
Nosim Larija kući.
Gospodine, uveravam Vas da je to loša odluka,
i da ćete zbog nje zažaliti.
Gospodine, gospodine, gospodine, gospodine.
Molim Vas, stanite. Gospodine, gospodine.
Marinci će Vam transportovati telo,
bez ikakvih troškova po Vas, gde god odaberete.
Gospodine, gospodine...
Gospodine, stanite.
Ne mogu da legalno
predam telo podnarednika
bilo kome osim licenciranom pogrebniku.
Ili svešteniku.
Zar ne, pukovniče?
Tačno.
Pa...
čini se...
...da ću to biti ja.
Momci.
Idemo.
Tako je. Eto.
Neće stati.
Kako ćeš ga odneti kući?
Šta misliš da uradiš, Sale,
da privežeš kovčeg za krov automobila?
Mogli bismo i to.
Treba mi samo mala pomoć da ga popnemo, može?
Da zamolimo onog klinca sa sjebanim uvom.
Ne budi smešan.
Zašto da ne?
Znaš li bolji način?
Ti bi voleo da budeš smešan,
ali je sada kasno za to.
Dok, moraš da dopustiš da vlada transportuje telo.
Mislim, bar su u takvim stvarima dobri.
Trenutno baš i ne volim vladu.
Vidi, i ne moraš.
Više joj ne verujem.
Hej, znate šta, mogli bismo da iznajmimo kamion.
Znate šta, hajde da to i uradimo.
Ti uzmi kola.
Mi ćemo ostati ovde.
- Nađi kamion. - U redu.
Plati iz ovoga.
Stiže kamion.
Poći ću s tobom, Sale. Možeš da me
ostaviš na autobuskoj stanici.
Mislim da bi sada trebalo da se vratim kući, Dok.
Razumem, Mileru.
Oprosti mi što sam te dovukao ovamo.
Zaista sam mislio da mogu da ti budem od pomoći, znaš.
Mislim, mislio sam da idemo na sahranu.
Na sahranu i idemo...
Jedino što izgleda da će
potrajati malo dok stignemo.
U redu je.
Drago mi je da sam imao priliku... da te opet vidim.
Ja sam jako sretan što sam te ponovo video, Dok.
Bog te blagoslovio, Dok.
Bićeš u mojim molitvama.
Bog blagoslovio i tebe, momče.
Da te pitam nešto,
kao muškarac muškarca, može?
Pitaš li se ikada...
šta bi se desilo onomad, da nismo...
Dok ne bi zaglavio dve godine ćorke,
to je sigurno.
A ti i ja, mi...
ne bismo morali da vidimo ono što smo videli.
A šta je to bilo?
Zajebavaš me?
Nemoj mi reći da se ne sećaš.
Sećam se raznih sranja.
O čemu govoriš?
Drugar iz voda je pogođen,
previja se po zemlji, umire,
a mi nemamo da mu damo ništa da mu olakšamo muke
zato što smo već uzeli sav morfijum.
Neka mu je laka crna zemlja.
U tom trenutku nismo ništa mogli da uradimo.
Ništa nismo ni uradili.
Ponekad treba da uradiš malo više.
Imam kamion koji bi vam odgovarao.
- Dobro. - Opet, mislim da biste bili zadovoljniji
kamionom koji pozadi ima hidrauličnu rampu.
Hidraulična rampa. Sviđa mi se to, šta kažeš?
Šta ćete prevoziti?
Znate, kamion sa rampom će završiti posao.
Hoćete li ga vratiti ovde
ili na drugoj lokaciji?
Uh...
Zar ne znate?
Ne, pretpostavljam da ćemo ga vratiti ovde.
A kada će to biti?
Što gledaš u mene?
Nemam pojma. Koliko će dana biti potrebno...?
Ne znate na koji će vam period biti potreban?
Ne, ne znam na koji će nam period biti potreban.
Stavite nedelju dana.
O, da.
Nedelju dana, kaže.
Ma hajde, Mileru.
Ne zavisi od tebe, zar ne?
Zašto lepo ne sedneš, ne odahneš,
i ne pustiš breg da dođe Muhamedu, a?
Oladi.
Važi?
- Potrebna mi je Vaša vozačka dozvola. - Naravno.
Izvolite.
Ovo je besplatno, zar ne?
Norfolk, Virdžinija?
Jeste.
Čovek mora negde da živi.
Hoćete li samo Vi voziti?
Ne, ne, imaću pomoć.
Onda će mi biti potrebna i vozačka dozvola suvozača.
- Je li to ovaj gospodin? - Tvoj prut...
i tvoj štap su mi uteha. - Njegova svetost?
Ne, ne.
Njegova svetost jedva da može da hoda,
a kamoli da vozi kamion sa hidrauličnom rampom.
Ko god da je... treba mi vozačka dozvola.
...boraviću u kući Gospodnjoj.
Šta to radiš dok se klanjaš? Šta je to?
Izgovaram psalm.
- Psalm? - Jeste.
Pravi je oPsalma bin Laden.
Znači, samo Vi vozite?
Da, gospođo, ja ću biti za volanom.
Kako ćete platiti?
Oh. U redu.
Uzmite odavde.
16 do 60,
kad sedneš za volan ovako velike grdosije,
osećaš se opako.
Ovo je iznajmljeni U-Haul sa automatskim menjačem.
Ovo je veće od bilo čega što si ikada vozio.
Sale, Dokov sin je mrtav.
Probaj da ne zaboraviš na to.
Nisam zaboravio na to.
Isuse.
Mi smo još uvek živi, zar ne?
Hvala Bogu.
Sat nam brzo otkucava.
Ako postoji neki trenutak koji nije previše grozan
voleo bih da uživam u njemu.
U redu.
Mislim, nekad si voleo da se zabavljaš.
- Još uvek volim. - Ma da.
Dokle god je to u redu u očima Božijim.
Šta to znači, "Božije oči"?
Bog nema oči.
O, itekako ima.
- Kako da ne. - Bog ima i oči i uši.
- Jeste. - I čuje svaku uvredu
koju mu uputiš. - Jee.
Veruj mi kad ti kažem, naredniče,
biće polaganja računa.
O, polaganje računa.
- Jeste, Bog mi je svedok. - U redu.
Budi uveren u to.
Vidi, super, onda, pošto mislim
da ću iskoristiti tu priliku
da stanem mirno i pitam tog Boga
Hej! Gde si bio...
kada su silovali decu, činili genocide, i takve stvari?
Gde si bio kada su uleteli avionima
u zgrade i pobili hiljade ljudi
koji su samo išli na posao?
Gde si bio kada je Dokov mali
samo kupovao kolu za svoje drugare
a neki zamotani je prišao i razneo mu lice?
A? Gde si bio?
Da, vidiš, nemam nameru da stanem tamo
i tražim sebi opravdanje pred Njim,
imam nameru da nateram Boga da se meni pravda.
- O, u redu. - Da, i mislim
da će On na kraju da kaže,
Hej, hajde. Dolazi ovamo.
Ti? Ti si tip kakve volim.
Baci kosku.
U redu, pa, sretno s tim.
Moliću se za tebe, čuješ li?
Da, pa, nadam se tome.
Ali, čoveče, ako je to neki uštogljeni Bog,
onda sam najebao. - Da.
Mislim da je vreme da podmažeš
tu pločicu u glavi.
Hej, otkači se od moje pločice.
Hvatam WOR stanicu iz Nju Jorka.
Zaželeo sam se doma.
Hej, stani malo. Možda...
- O, ne, ne, ne. - Pa...
Moraš da isključiš to sranje.
Znači, razumeš se u ovo?
- O, čoveče. - U redu.
Znaš, poznato je da umem da iznerviram ljude,
ali čak i mene vređaju ovakve stvari.
Mislim, kako neko može da pleše uz ovo?
Eto jedne stvari oko koje se konačno slažemo.
Zar tebe, ako Afro-Amerikanca, nije pomalo sramota?
Ne, zapravo nije. Zašto bi trebalo da bude?
Zato što, kao jedan dostojanstveni gospodin,
što i jesi,
treba da budeš prvi koji će se složiti
da je ovo jako daleko od Motauna, čoveče.
- Zar ne? - Nema čega da me bude sramota.
Mislim, ovaj lik je belac.
"Belac."
Tako je.
- Jeste. Jeste. - Belo je prava boja.
- Boga mi. - Ovo dolazi iz belih usta?
Belog kanalizacionog odvoda.
- Sereš. - Ne.
Ne zajebavam te.
Jebo te.
Onda bi mene trebalo da bude sramota.
Samo što se nikad nisam baš osećao kao pripadnik bele rase.
Stvarno?
- Ne. Nikada. - E, sada sam radoznao.
Ne.
Kojoj to, onda, rasi pripadaš?
Zelenoj.
Zelenoj?
Da. Službi.
- U redu. - Mislim,
to je jedina kultura koja je za mene
ikada imala smisla.
U redu.
Da te pitam nešto.
Da li ti ikada nedostaje?
Ni na jedan minut.
Ne verujem ti.
U redu je.
Ne veruješ ni u Boga,
ali veruješ da On veruje u tebe.
Hej.
- Nema problema? - Ne, nema problema.
Osim ako biti zatvoren u autobusu na sedam sati
ne predstavlja problem.
Ne bih znao.
Sada su autobusi super.
Imaju naslonjače od sedišta...
i klonje pozadi.
Hej, možda upoznaš nekog sirotog gedžu i spasiš mu dušu.
Dobijaš li dodatne poene za to?
Mislim, postoji li sistem bodovanja?
Reći ću ti kada stignem tamo.
Vidi, nadam se samo da ću moći da odspavam.
Nisam baš dobro spavao prošle noći.
Da, znam, nisam ni ja.
Hej.
Ovo će te držati budnim.
Hoćeš?
O, ne. To će mi razvaliti zube.
Sećaš li se kako smo mogli da spavamo u rupi u zemlji,
dok nam zrna zvižde oko glava?
Isuse.
Ne možeš nazad, Sale.
Ne.
- Ko bi i hteo? - Ne možemo popraviti
izbore koje smo tada napravili.
Najviše što možemo je da iz njih nešto naučimo
i pokušamo da napravimo bolje u budućnosti.
- Razumem to. - Ali ćeš ipak
da to uradiš, zar ne?
Molim?
Odveščeš Doka i njegovog mrtvog sina u Portsmut,
i pokušaćeš da od toga napraviš zabavu.
Hej, trebalo bi da pođeš s nama.
Hajde.
Eh.
Treba da se vratim.
Još uvek ne mogu da verujem.
Ti, od svih ljudi,
propovednik.
Tako je.
Hej, misliš li da možemo...
ne znam, nekad ponovo da se vidimo,
znaš, s vremena na vreme?
Ne znam. Mislim...
Čudni su putevi Gospodnji.
Jesu vala.
U redu, Padre, pazi na sebe.
Vidimo se u nedelju na večeri.
- Nazdravlje. - Hvala.
Jesam li kinuo?
Zeznuo sam te.
U redu.
Drži se, Dok.
Jedan, dva, tri.
Znaš...
stalno se pitam, Dok, šta...
šta bi tvoj klinac želeo.
Da pije pivo s prijateljima.
Da juri ženske.
Bila mu je tek dvadeset jedna.
Nije razmišljao o umiranju.
Da.
Znaš, Dok, možeš sve ovo
da sebi učiniš mnogo lakšim.
Ne želim da sebi bilo šta olakšavam.
Da, u pravu si.
Momci poput nas, mi... upijamo sva sranja
dok ne eksplodiramo.
Onda smo kul.
Najgore se desilo, kao što smo znali da hoće.
Poslali su ga u pustinju, Bogu iza nogu.
Zašto?
Ko to zna?
Svakako ne da bi branio Ameriku.
Isto je to kao ona džungla u koju su nas slali.
To nam nije bila pretnja.
A onda mi ga pošalju natrag u ovome,
uz još laži.
Heroj. Počast. Arlington.
Ja neću da sahranim marinca,
sahraniću svog sina.
Da.
Idete autobusom danas?
Da, u Ričmond. Vi?
- Ričmond, a? - Aha.
Tamo živite?
Ne, ne tamo, blizu. Zašto?
Znači, Vi ste onaj koga zovu Mula?
Kako?
Mula?
Ja...
čekam autobus za Ričmond,
gledam svoja posla,
i čitam Sveto Pismo. - Bibliju.
Proveravate konkurenciju?
Ko ste vas dvojica, i šta hoćete od mene?
To zavisi.
Mi smo iz Državne bezbednosti.
Šta?!
Kakav kamion, a?
Smesta stanite.
Nekad je to nešto značilo, znaš?
Duh službe.
Jedinstvo.
Neki... tvrdo zasluženi ponos, i neki prokleti zdrav razum.
Više ne znam šta to znači.
Znaš šta? Jebeš njih.
- Da. Jebeš ih! - Jebeš ih sve.
Jebeš ih sve, nego šta.
Proveo sam najbolje godine života braneći ovu zemlju.
Najbolje godine su tek pred tobom, Sale.
- O, odjebi. - Ne, to je istina.
Pogledaj me, Dok, molim te.
Moja budućnost je iza mene.
Imam sjeban mozak koji čelična ploča sprečava da iscuri.
Pogledaju mene, i šta vide? Jebenog teroristu.
Bilo bi lepo da se izvine.
Da. Jako im je žao.
Žao im je što nas nisu pobili.
Ne otvaraj.
Dok.
O, sranje.
Šta je bilo, zaboravio si četkicu za zube?
Isuse.
Morao sam da zovem ženu...
iz policijske stanice.
Čuješ li me?
Iz policijske stanice!
U redu.
Šta se desilo?
Nakon što su me identifikovali kao velečasnog Ričarda Milera...
shvatili su da nisam radikalni musliman,
niti sam mula.
Mula Cajper, a?
O jebo te, gotovo je, zar ne?
Zemlja je jebana.
- Je li se Rut uznemirila? - O, jako se uznemirila.
Htela je da se smesta vratim kući,
ali sam joj rekao ne, ne, ne, ne, ne, draga.
Ovo su vremena u kojima se traži da čak i starci
treba da postanu pretnja.
Nego šta. Isto je kao i u vreme...
Učinilo mi se da ja govorim.
Da. Ti govoriš.
Rekao sam ženi da se ne vraćam kući!
Ne dok ovo ne završimo.
Gde ti je sin?
Ponovo su ga uzeli.
Sutra ćemo ga uzeti natrag.
Onda ćemo ga odneti kući.
Mirno!
Gospodo, dobro jutro.
Onda, pukovniče kako-ono-beše,
gde je Lari?
Vilits. Pukovnik Vilits.
Dobio sam izveštaj
o jučerašnjoj brljotini.
Potpuno smešno.
Očigledno je službenica U-Haula doživela nervni slom.
Eto, desilo se šta se desilo.
Nadam se da, s obzirom da ste imali dodatno vreme
za razmišljanje, vidite da je Arlington počivalište
koje ne treba odbiti u gnevu.
Tu leže heroji, gospodine.
Detalji podnarednikove smrti
su takvi kakvi su, ali nemojte misliti drugačije,
njegova smrt je bila herojska.
Bio je u stranoj i neprijateljskoj zemlji
radeći ispravnu stvar.
Zaslužio je da počiva u svetoj zemlji Arlingtona.
On bi to želeo... Molim Vas da to odaberete za njega.
Hvala Vam.
Odneću svog sina kući
i sahraniti ga u Nju Hempširu.
I to ne u uniformi...
Sahraniću ga u njegovom maturskom odelu.
Kako želite.
Vaša vlada će transportovati kovčeg, avionom, bez troškova po Vas,
do Portsmuta, i u pogrebni zavod koji odaberete.
Ne. Nosimo ga danas sa sobom.
Uz svo dužno poštovanje, gospodine,
terate sami sebi besmislen inat.
Hej. Pukovniče.
Jeste li pogledali ova lica?
Nama su već terali inat,
tako da nam se čisto jebe za Vaše mišljenje.
Uz svo dužno poštovanje.
Ići ćemo vozom.
U redu. Organizovaću sve.
Podnarednik Vašington će ići sa vama.
Vilits je.
Potrebno mi je da se neke stvari dese smesta.
- Hej. Hej, hej, hej. Vilitse. - Trenutak.
Ne treba nam bejbisiter.
Nisam ni nagovestio da vam treba.
Vašingtonov zadatak je da prati telo.
Ako ga nećete, odmah se vraća u Bagdad.
Momci?
Trebala bi nam pomoć.
Dobija li dnevnicu?
Naravno.
U stroj, Vašingtone.
Naređenja prima od nas.
Naređenja prima... od mene.
Ali će ispuniti svaki vaš razuman zahtev,
pošto sam mu to upravo naredio.
Je li to jasno?
Veoma jasno.
Pukovniče.
Jebo te...
stvarno misliš da je redosled Bog pa ti, je li?
Čoveče, kako bih voleo da sam naleteo na tebe
u svojim mlađim danima.
Stvarno tako mislite?
O, da.
Jedan od nas dvojice bi bio izrešetan,
a drugi bi zaglavio ćorku.
Stoj.
Spusti.
Spremni.
Okret.
Boli me kurac šta oni kažu.
- Jesi li razumeo? - Da, gospodine.
Podnarednik je naš.
On je marinac dok ga ne spuste u zemlju,
i ostaje marinac sve dok je pod zemljom,
plus sto godina, je li to jasno?
- Da, gospodine. - Neću dopustiti
da tri matora veterana pišaju po mojoj službi.
- Jasno? - Da, gospodine!
Ti si marinac... Tvoj zadatak je da otpratiš brata kući.
Ti si odgovoran, a kada si odgovoran onda preuzimaš odgovornost!
- Jasno?! - Da, gospodine!
Na svakom koraku će biti obezbeđena pogrebna pratnja.
Štitićeš dostojanstvo mrtvog marinca,
i postaraćeš se da bude sahranjen uz počasti
u svojoj uniformi, a ne u nekom kurčevom,
jebenom usranom civilnom odelu za maturu!
- Jasno?! - Da, gospodine!
I nemoj da te onaj jebeni Sal uhvati na prepad.
Mator je, ali je opasan.
Nemoj da se to dogodi.
- Ubij ga. - Gospodine?
- To nije naređenje. - Da, gospodine!
I nemoj da veruješ onom matorom bogalju od propovednika
samo zato što te podseća na oca.
Nisam poznavao svog oca, gospodine.
Podnaredniče, imaš li nekakav lični problem?
Ne, gospodine.
- Onda kreći na izvršenje! - Da, gospodine!
Spremni... Mirno!
Spremni... Okret!
Napred marš!
Vašington kaže da si služio.
- Jesam. Armija. - Zaista? Da? Da.
Jesi li video sranja?
Jesam, bio sam tamo u prvom talasu. Zalivski rat.
Dobro, dobro.
Vratio si se.
Da. Jesam, i ne pišam krv.
Deca su mi sva u redu.
Hej, to je dobro.
- Džon Redman. - Lari Šepard.
Ne brinite. Ja ću... Ja ću paziti na vašeg dečaka.
Hvala ti.
Kad god budete spremni.
Okej.
Hej, Vašingtone, opusti se.
Imam pitanje za tebe.
Kada si tako ostario, a?
Mislim, tokom zadnjih trideset godina.
Kao i ti.
Ja? Ne.
Kategorički poričem.
Poriči koliko hoćeš.
To neće zaustaviti sat, niti će vratiti vreme.
Šta misliš o onom malom Vašingtonu?
- Šta treba da mislim? - Nemam pojma.
Ne priča puno.
On i njegov bagdadski čir...
Čoveče, kako je to odvratno sranje, a?
Šta želiš da znaš o njemu?
Ne želim ništa da znam o njemu.
Ipak, zvuči kao
da ti je stalno u mislima.
Ništa mi krupno nije u mislima.
Samo se pitam.
Onda idi tamo i pričaj s njim, ako ti je već takva zagonetka.
Meni je sve zagonetka.
Osim tebe.
Molim te.
Mislim da ću otići da razgovaram s njim.
Siguran sam da će on uživati u tome.
Reci mu da bi trebalo da dođe i sedne ovde s nama.
U redu.
Preneću mu poziv.
Evo nas.
Ovo je bezlično, čoveče.
- Nema na čemu. - Zašto?
Zašto? Jesi li u vozu za Bagdad?
Ne, nisi.
Pretpostavljam da nisam.
Da, u pratnji tela.
Ponekad je zabavno.
- Ponekad je sjebano. - Ne. Ne smeta mi.
Bio je moj najbolji prijatelj.
Hej, šta, nisi se družio sa svojima?
Šta to koji moj znači?
Nemam pojma. Mislim da sam čuo na MTV-u.
To nije pravilo.
Ne, ne kažem da je to pravilo.
Voleo sam momka.
Čuvao mi je leđa, i ja sam njegova.
Bio je pošten, uvek je govorio ono što misli.
- O, da. - Prost, na dobar način.
Nikad nije pametovao.
Zvuči puno nalik na svog oca.
Čak i onaj deo o poštenju?
Dok?
Dok nije nepošten čovek.
Šta je sa robijom?
Jebeš ga, to je moglo da zakači bilo koga od nas.
Ne, sjebali su ga.
Dok je bio dosta mlađi od nas.
Bio je klinac.
I tehnički, bio je u mornarici.
Želeo je da nam bude prijatelj,
a mi... mi smo to zloupotrebili.
Mislim, učinili smo mu uslugu,
i on je nama činio uslugu, a onda...
onda se desilo svo to sranje, i neko je morao da padne.
To je bio Dok.
Hej...
vidi, što ne bi došao da malo sediš s nama?
Redman će paziti na tvog druga. Hoćeš li?
To nije problem.
U redu je. Hvala Vam.
Ma hajde, moraš da se pomeriš ovdavde.
Hladnije je od eskimske pičke.
Ne smeta mi. Zaista.
Vidi...
želim da dođeš i razgovaraš sa Larijevim ocem, u redu?
Da mu kažeš nešto lepo.
Ne znam šta bih rekao.
Smislićeš već nešto.
Hajde.
Bogo moj, vidi ti njih.
Koga?
I vidi svo to sranje koje su nakupovali.
- Bogo, nemaju pojma. - To su samo obični ljudi
koji obavljaju svoju božićnu kupovinu, Sale.
Ma oni su jebene ovce.
Meni ne bi smetalo da sam jedan od njih.
Da.
Bolje to, nego da pucaju na tebe.
Radije bih se sa njima borio tamo
nego u našem dvorištu.
Zvuči poznato?
O, itekako.
Vidiš, mi smo se tukli s komunjarama u Vijetnamu, kako ne bismo morali
da se tučemo s njima na plažama Malibua.
Pretpostavljam da je upalilo.
Mislim da jeste.
Da, zato što...
marinci moraju da budu spremni da poginu na zapoved, tako da...
Semper fi. Izvrši ili pogini.
Da, to je oduvek bio zadatak, zar ne?
To je gomila sranja.
Naravno, moraš da imaš razlog
da bi uopšte krenuo u borbu.
Šta to kažu da je ovog puta? A?
Da smo u neposrednoj opasnosti.
Da se tamo gomila oružje za masovno uništenje.
Najverovatnije pečurka.
Sve su to laži. Uvek isto sranje.
Ono, ostani na pravcu.
Ako se sad povučemo,
svi naši heroji su uzalud poginuli.
Znaš, bla, bla, bla.
Znaš, voleo bi da imaš malo vere
u vođe svoje zemlje.
Mislim, ja volim ovu zemlju, mislim da je ovo dobra zemlja.
Zar nismo dobra zemlja?
Jesmo dobra zemlja, ali...
ako uloviš svoju vladu u laži,
to menja sve, zar ne?
Da.
Onda, mali, kakav je život tamo, a?
- Dobar je. - Stvarno?
Samo što nas tamo jebeno mrze.
I to zvuči poznato?
Kunem se Bogom, mora da smo jedina okupaciona sila
u istoriji koja od svih očekuje da nas voli.
Kad kreneš, nikada ne znaš šta da očekuješ.
Opet, pošto sam iz Ouklenda,
navikao sam da ljudi iznenada ginu.
- Bože. - Stvarno?
U srednjoj školi, jednog od mojih najboljih prijatelja
ubio je zalutali metak.
Moj otac... opljačkali su ga na ulici,
a onda pucali u njega.
Nisam ni znao ko je dok nije poginuo.
- Isuse, mali. - Neka se Bog smiluje.
Samo kažem.
Šta je bilo, pridružio si se marincima
da bi otišao od svega toga u Ouklendu?
Ne. Nije bilo puno drugih stvari za raditi, tako da...
ovaj... znate, želeo sam da ojačam svoj karakter.
Tako je bilo i sa Larijem.
Znate, želeli smo da sebe testiramo.
Da, mali, svi smo osetili istu stvar.
Svaka generacija ima svoj rat.
Ljudi pokreću ratove, a ratovi stvaraju ljude.
U beskraj tako.
Možda ćemo jednog dana probati nešto drugo.
Kada je bio mali,
Lari je voleo da se igra figuricama vojnika.
Kopao im je rovove, organizovao obuku.
Gospodine Šepard, Lari je bio tamo gde je želeo da bude.
Bilo mu je grozno.
Svima nam je grozno.
Ali kada vas pošalju tamo,
to prestaje da ima veze s onim što želite,
pa čak i sa ratom,
nego ste tamo zbog svoje braće.
To je jedino što je zaista važno.
Mora da mu je bilo neprijatno
što sam ja poslednje godine rata proveo u ćuzi.
Ne, gospodine.
Uopšte mu nije bilo neprijatno.
Ono što je Larija činilo drugačijim
od nas ostalih u jedinici
bila je činjenica da je imao sretno detinjstvo.
- To je on rekao? - Da, gospodine.
Imao je majku i oca koji su ga voleli,
i koji su voleli jedno drugo.
Imao je... lep dom u kojem je živeo,
dobru hranu na stolu, i stalno je pričao o školi
i fudbalu i... dobrim prijateljima.
I voleo vas je.
Gospodine Šepard, bio je moj red da idem po kolu.
To je bio moj metak, a ne Larijev.
A-a. Ne.
Ne, ne, ne.
Sivi auto je došao pred kuću.
Poručnik marinac, mornarički sveštenik...
sjajne mesingane kopče za kaiš.
Nisam mogao da sklonim pogled sa tih sjajnih kopči.
"Predsednik me je zamolio da prenesem njegovo najdublje žaljenje."
Poginuo na zadatku.
Na zadatku.
Ništa o pucnju u glavu otpozadi
dok je kupovao kolu za drugove.
Ništa o tome...
kako je poginuo dok je...
vozio potrepštine za bagdadski školski sistem.
Evo ga.
Evo... ga.
- Žedan? - Molim?
To je jako brzo nestalo.
Da, pa, pijem za dvojicu
sad kada si ti postao mator i dosadan.
Moglo bi biti da si alkoholičar.
Misliš?
Pa, ja jesam.
- Stvarno? - Aha.
Ali sam to shvatio, znaš?
Prihvatio činjenicu.
To je bio prvi korak.
Aha.
Zašto ne prihvatiš ovo pivo?
- A? - Daj. Nemoj...
Pa, ja... trenutno mi je sasvim dobro.
Ova kafa mi je sasvim dovoljna.
Hej, makar nismo narkomani.
Hvala... Bogu.
Više nismo.
"Više nismo."
Nikada nismo ni bili.
Uzimali smo to sranje, Sale.
Jesmo. Zato što nam je to sranje bilo potrebno.
Ne. Da nam je bilo potrebno,
vojska bi nas time snabdela.
Vidi, na neki način i jeste.
To je sranje namenjeno za bol.
Kao i sve droge.
Onda? Zašto nije bilo u redu da ga uzimamo?
Morfijum... stvara zavisnost.
Da, kao i bol.
Opet, nismo mi bili ti koji su trpeli bol.
Do moga što nismo.
Druga vrsta bola.
Bol je bol.
Sa sledeće stanice moram da nazovem Rut.
Znaš li šta tebi treba?
Treba ti jedan od onih mobilnih telefona.
Mogao bi da sada razgovaraš sa Rut.
Čak i iz ovog voza bi mogao da pričaš.
Molim?
Mislim, već ih svi desetogodišnjaci imaju.
Praktično više nigde ne možeš da vidiš govornicu.
I tako smo završili u Diznilendu,
u pokušaju da oživimo Doka, koji se metaforički davio.
Opa, pogledaj kolika metafora.
- Drži se priče. Hajde. - Čekajte, stanite.
Ne mogu da pratim.
Postoji Diznilend u Vijetnamu?
Pa naravno, žutokljunac.
Tako se zovu javne kuće i barovi
koji niknu oko baze.
A kriv je bio jebeni komandir čete.
Znaš, on nam je rekao,
"Hej, treba da uzmete nekoliko slobodnih dana
i odvučete Doka u Diznilend
pre nego što potpuno prolupa."
Imao sam nekih problema.
Nego šta nego si imao.
Glavni problem koji je imao je bio
da je došlo krajnje vreme da mu neka skine đanu.
- Oh. - Tako... da.
Hej, Vašingtone, pre nego...
koliko ti je godina bilo, prvi put?
Trinaest.
Dobri Bože, čoveče.
- Ah, da, trinaest! - Bože.
Nemam šta da dodam.
- Vidiš? - Bože pomozi.
Vidiš, Dok... Dok je imao 18.
- Imao sam 19. - 19.
Jedna godina gore od 18.
- To nije gore. - Bilo je vreme.
Ne. Ne, ne. Pravo vreme je bilo kada sam sreo Meri
i kada smo se obavezali jedno drugom.
Molim? Ma daj.
Vidi, samo hoću da kažem da je 13
još uvek previše rano, uzgred.
U redu. U redu, u redu, u redu.
Znači, kako bilo,
U Diznilendu smo. Gledamo.
Tu je Zemlja Sutrašnjice. Tamo je Zemlja iz Bajke.
A onda pronađemo
jednu od najlepših javnih kuća koju sam ikada video.
A video sam ih puno.
Ovaj, ne znam.
Mislim... plaćanje za seks, kurve, makroi,
sve mi je to nekako odvratno.
Zapravo, i nije bilo tako loše.
Daaaaaa!
To je moj dečko!
Da!
Pa, bilo je, bilo je u redu.
Bilo je lepo.
Da budem iskren,
naš Gospod i Spasitelj, Isus Hrist,
još nije ušao u moje srce.
- Spasi me Bože, molim te. - Tako da sam poklekao...
pred lošim nagonima.
"Poklekao." Čuješ li ti to?
- On je "poklekao." - Tako je.
Ne, ja ću ti reći šta je on radio sa nagonima.
- Pio je nagone, je li? - Jeste.
- Pušio je nagone. - Jeste.
I jebao je nagone.
- Da, priznajem. - Jebao je nagone.
Bio je... ne, znaš li kakav je nadimak imao?
Miler Cajper.
Bio je poznat po petominutnom
specijalu od pet dolara, je li? - Jeste.
Mislim, bio je poput brdskog zeca.
"Ne želim da potrošim više novca tamo, čoveče."
Aaa! To mi je bolesna noga, čoveče!
To mi je bolesna noga. Sranje!
U vražju mater.
Ma daj, čoveče.
Takođe sam bio poznat i zbog bičevanja onog drkadžije.
Slušaj, sve je to bilo...
sada izgleda veoma smešno.
Bilo je i onda.
Pa, da, bilo je to čisto zanemarivanje dužnosti, gospodine.
Zanemarivanje dužnosti, kratko i jasno. Zapamti to.
Zapravo, to je... to je bilo nalik odlasku kod prijatelja.
A onda... onda si prosto...
onda si imao seks sa prijateljem.
A onda?
A onda...
...bi im dao novac.
Onda bi platio prijatelju.
- Tako je. - Moram da ti kažem,
vremenom smo se umorili od slušanja
kako priča o toj svojoj prelepoj azijskoj kurvi, znaš?
Bio je tako ponosan.
Pričao je da mu se tako digao
da je mislio da je ceo u gipsu.
Kao da ne može da se pomeri.
Nije mogao ni da trepne, ni prst da pomeri.
O. To... To nije...
...to nije istina.
E, jebeš mi sve, fale mi ti dani...
kad bi ti se tako digao...
da si mogao peškir na njega da okačiš.
Isuse.
Nekad sam imao patku koja bi se digla
i gledala kako se brijem.
Evo, ovako. Bilo je "Kako si?
A? Sve u redu?
Kakav ti je dan?"
A sada... Sada me gleda kako navlačim čarape.
Ono, kao, "U redu."
Kad ode, ode.
- Odlazi. I to brzo. - Ne ohrabruj ga.
- Nemoj ga ohrabrivati, Vašingtone. - Brzo ide.
Čoveče.
- Ali ga još koristim. - Okej.
- Nemoj... - Zamišljam...
Zamišljam kako ga penis posmatra dok navlači čarape.
Kako to zapravo izgleda?
Kod kuće sam.
Nju Jork. Jebeni Nju Jork.
Hajde da ne lutamo previše daleko.
Ne, ne, ne, tek toliko da nađemo prvi Blarni Stoun,
što je, mislim, na ovu stranu.
Da, da, da, da, da. Ovuda.
Osetite to.
Udahnite duboko.
Šta, stvarno? Šta mirišete?
Izdvaja se jedan miris. Šta je to?
Urin. Volim taj miris.
To mu dođe kao zvanični miris grada Nju Jorka.
U redu.
Šankeru, uzeću još jedno piće,
a odmah zatim još jedno.
Vidiš, to se zove čovek koji ima problem sa pićem.
- Ovo, upravo ovo ovde. - Ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne.
Nemam problem. Ovladao sam ovim.
Rođen u bolu, živi u strahu, umri sam.
Možeš li ikako da budeš više Irac?
Možeš li sada da ikako više budeš Irac?
Ne, mislim da ne mogu.
Mada moram da ti priznam
da mi je majka zapravo napola Italijanka.
Ja sam izgubio jednog. On je izgubio dvojicu.
Da, pa, verovatno je mislio da je vredno toga.
Meni ništa nije vredno toga.
Pitam se je li vredno njegovim ćerkama.
Ima bliznakinje, zar ne?
Ko? A, navijačica.
Ko?
Pa...
Bio je vođa navijača na koledžu
pre nego je postao predsednik.
Bi li bilo vredno njihovih života?
Bar jedne od njih?
Dok...
Vidi, mali...
nema tamo odgovora.
Shvataš? Odgovori koji tebi trebaju nalaze se
u pokajanju i molitvi. - Okej. Hvala ti.
- Okej. Spremni za avanturu? - Jašta.
Idemo. Akcija.
- Kuda idemo? - Ovaj, to je tajna.
Saznaćeš kad stignemo,
kao i za raj.
Ne sviđa mi se kako to zvuči.
Kao i za raj.
Koliko minuta rekoste da dobijam uz ovo?
- Uz ovaj paket... - Da.
...500.
Svakog meseca?
Da.
Je li to dovoljno?
- "Dovoljno?" - Aha.
Kako neko može da priča više od 500 minuta mesečno
- jebenim telefonom? - To je dobra poenta.
- Izvinite na rečniku. - Ne, to je dobra poenta.
- Mislim... - Pobeći će nam voz.
Neće nam pobeći. Smiri se, smiri se.
A kada zovete ljude koji koriste isti paket,
ti su vam minuti besplatni.
- To je vraški dobar paket. - Jeste.
Šta te briga ko koristi taj paket?
Ne poznaješ nikog ko koristi taj paket.
Poznajem vas dvojicu drkadžija.
Idemo, hajde da uzmemo telefone.
Ne želim ga. Ne treba mi.
- Hvala. - Meni bi jedan dobrodošao,
da budem iskren.
- Hej! - O, Bože.
Često sam razmišljao o tome.
Šanker, turu telefona za moje ortake ovde.
Okej, znači on i ja možemo da pričamo jedan s drugim kad god,
iako je on u Norfolku a ja u Nju Hempširu,
i to nas neće ništa koštati?
Takav je plan.
- Ne mogu da verujem. - Hajde, Mileru.
- Molim? - Mileru.
- Hajde. - Hajde.
Uz ovaj konferencijski poziv,
možemo sva trojica da međusobno pričamo u isto vreme.
Da, ali zar ne razgovaramo jedni sa drugima
u isto vreme upravo sada? - Da, ali
bićemo na telefonu.
U redu, šta ako mi se to ne sviđa?
Mislim, zaglavićemo sa ugovorom
na koliko, godinu, dve?
- Samo dve godine. - Dve godine.
Šta ako padneš?
Jesi li o tome razmišljao? A?
Da.
S tvojim šepavim nogama, to je realna mogućnost.
Šta ako padneš u jarak,
i ne možeš da se podigneš, i niko te ne vidi?
Mislim, to je zbogom, padre.
Ali, ako imaš mobilni, izvadiš ga,
i ako možeš da vidiš brojeve, naočare su ti...
kao, "O, ne mogu da vidim. Upomoć. Upomoć.
Pao sam i ne mogu da ustanem."
Momci, pozivi hitnim službama su takođe besplatni.
To je... Hajde, to je...
- Dobro, dobro, dobro. - Tako je!
Ako pristanem, hoćeš li jebeno začepiti, tako da možemo da stignemo na voz?
- Začepiću. - Okej.
To!
Hajde!
Halo.
Halo. Ovde Bog. Je li to velečasni Miler?
Ko je to?
- Bog. - Kako, molim?
Čini se da ipak nećeš otići u raj.
- Šta koji...? - Veoma sam nezadovoljan načinom
na koji opisuješ bludničenje s kurvama. - Ko je to?
- Pitam, ko je... - Govori Bog.
- Št... - Ovo je definitivno Bog.
- Hej, hej. Sale. Prekini. - Molim? Nije Sal. Bog je.
- Smesta prekini. - Ovo je Bog...
Trošim minute na budalaštine.
Čekaj. Trebalo bi da pozoveš Džona Redmana iz voza.
O, da, da, da, da.
Evo.
To će biti moj drugi zvanični poziv.
Uzgred, kada zoveš Boga, ne računaju ti se minuti.
Znam, rekao mi je.
Hej, Džone Redmane.
Pogodi ko je.
Da. Kako si znao?
U redu, slušaj, zovem te
sa svog novog mobilnog celularnog bežičnog telefona.
- Koji ne umeš da koristiš. - Tišina.
Slušaj, hoću da ti ostavim svoj broj, u redu?
Kako misliš, već ga imaš? Nisam ti ga dao.
- Piše na ovome. - I on mi to isto kaže.
Broj se pojavljuje na ekranu.
Možete li da verujete?
Okej, slušaj.
Mi smo na...
Molim?
Ah.
Okej. Okej.
Da. Da.
Okej. U redu.
Šta se dešava?
Oni su na putu za Boston, tako da...
- Voz je otišao bez nas? - Jeste.
Fantastično.
- Fantastično. - Šta?
Upozorio sam te, zar ne?
- Zar te nisam upozorio? - Kakve veze ima?
Otišao nam je ovaj voz, sešćemo na sledeći, u redu?
Ima milion vozova za Boston.
Znaš šta? Previše brineš.
Zato ti je kosa toliko osedela.
Previše brineš.
Ovo je poziv za ukrcavanje
na Amtrak Asela Ekspres voz 2171
za Vašington
sa usputnim stanicama u Njuarku,
Filadelfiji, Vilmingtonu, Baltimoru...
Sve je sređeno.
Sedamo na ekpresni direktno za Boston.
- Kada? - U 7 ujutro.
Ma super.
Ma hajde. Ovo je grad koji nikada ne spava.
Zašto bismo mi?
Hajde.
Hajde da se malo zabavimo.
Vidiš, na primer...
taj skok-šut.
O, to je prelepa lepa stvar.
Opet, pobednika utakmice odlučuju slobodna bacanja.
Jebi ga. To je... to je tako dosadno.
- To je istina. - Ali je dosadno.
Prekida svaku akciju sve vreme.
I ima previše tih jebenih stvari.
Ne treba da se krećeš tako,
da se guraš sa čovekom, da se guraš sve vreme.
Faulovi... ne, ozbiljan sam...
Faulovi...
bi trebalo...
da budu sramota.
Znaš?
Više nigde nema jebene sramote.
Vidi ko kaže.
Je li tebe ikada bilo sramota
zbog bilo čega što si u životu uradio?
Ikada?
Jednom.
Zašto me tako gledaš?
Znaš ti zašto.
Sećaš li se da je Boston grad...
odakle je on bio?
Sećam se da je bio iz Bostona.
Probao sam da pronađem...
da li nekim slučajem još uvek ima... rodbine tamo.
Zašto?
Zato...
Zato što je pijan, eto zašto.
Kakve to veze ima sa bilo čime?
Ovakav si svaki put kada se napiješ?
Otprilike.
Onda ne bi trebalo da piješ.
To me je zapalo umesto Boga.
Aha, vidim. Razumem.
- Meni je zapao Bog. - Jeste.
Doku je zapala robija.
Tebi je zapao alkohol.
Jašta.
Jeste.
Možda je on najbolje prošao.
- Ionako bi umro, Sale. - Ne. Ne.
Nije morao da pati.
Ne toliko.
- Ali jeste. - Ne.
Džimi Hajtauer.
Ni ime ne možemo da mu izgovorimo.
Svi osećamo krivicu zbog toga kako je patio kada je umro,
a da li je ikom palo na pamet
da možda niko ne bi bio pogođen
i svi bi još uvek bili živi
da smo svi radili šta je trebalo, umesto što smo se zajebavali?
Poziv za ukrcavanje na Amtrak
Asela Ekspres voz 2150 za Boston
bez usputnog stajanja.
- Putnici neka idu na peron 23. - Sale.
Sale.
Sale, moramo da pođemo.
Moramo da idemo. Moramo da uhvatimo voz.
Mileru.
Vreme da krenemo.
Mogu li da ti postavim lično pitanje?
Ne.
Hvala ti.
Zašto si se oženio crnkinjom?
Molim?
Daj. Nije da ranije nisi imao belih žena.
Opametio sam se. A ono su bile sedamdesete, i ta sranja.
Period, ako se dobro sećam,
u kojem ste vi beli momci
priznali da se palite na crne žene.
Otkidam na sestre.
A i one na mene.
Par njih.
Neko vreme.
Pre svega, Sale...
ne tiče te se kime sam se ja oženio.
Upravo zato sam učtiv kad pričam o tome.
U redu, reći ću ti.
Bog mi je rekao.
Bog ti je rekao da se oženiš crnkinjom?
Ne.
Bog mi je rekao da oženim Rut.
Kako to da Bog ne priča sa mnom?
To je zato što ne slušaš.
Sluh ti je sasvim dobar, ali prosto ne slušaš.
Znači, ti slušaš, i zato s tobom razgovara.
Nisam to rekao.
Rekao sam da mi je Bog
rekao da oženim Rut,
da budem dobar čovek,
i da propovedam njegovu Reč.
Znači razgovara s tobom.
Dodirnuo mi je srce.
- Možda ti je Rut dodirnula srce. - O, jeste.
Bio je to Bog preko Rut.
Bio sam na totalnom dnu,
lečeni alkoholičar sa sjebanom nogom,
i jednog dana... našao sam Isusa.
Gde? Gde si ga našao?
Na uglu ulice, ili tako nešto?
Ne, u mom srcu, Sale.
Jedinom mestu gde ga stvarno možeš naći.
Ušao sam duboko u svoje srcde, kao da je strašna pećina,
neko... neistraženo mesto.
Što je i bilo.
Ušao sam sam i uplašen, a vratio se neustrašiv,
sa Isusom pored sebe, i onda...
odmah u sledeću nedelju,
otišao sam u crkvu.
- I Rut je bila tamo? - I Rut je bila tamo.
I meni su se sve kocke složile.
To je divna priča.
Izvini što sam jebeno pitao.
Onda, ako Bog postoji...
mislim, bi li ga ubilo
da me potapše po ramenu ili tako nešto,
da se rukuje sa mnom kao čovek?
I, kad je već tu,
mogao bi da mi nabaci neku finu crnu curu s dobrim dupetom,
da sve bude super.
Hej, hej, hej.
Da te pitam još nešto.
Kada je Rut bila mala,
je li bila slatka kao čokolada?
Kapiraš?
- Znaš li šta je za mene Božić? - Šta?
Dok Holidej.
Ta ti je dobra, Dok.
Okej, da, da, da. Ne, to je ta.
To je ona koja nam treba.
- Šta misliš da je sad naumio? - Znaš već njegova mešetarenja.
Gospodin Mobilni!
U redu. U redu. U redu, momci,
imamo nešto da obavimo. - Imamo li vremena?
O, da, imamo vremena koliko hoćete.
Upravo sam pričao sa Redmanom... On i Vašington
su već u Nju Hempširu, tako da ćemo ih naći tamo.
Nemam pojma kako sam živeo bez ove stvari..
Zaista ne znam.
Odred! Napred!
Leva. Leva.
Leva.
Ona svakako živi sa tim sve ove godine.
Koje dobro će joj to učiniti?
Mislim da smo to trebali odavno da uradimo.
Trebalo bi da zna istinu,
a mi treba da budemo dovoljno veliki ljudi da joj ispričamo.
Kako si je uopšte našao?
Nazvao sam O Tula da pozove svoju unuku,
a ona nam je to pronašla na internetu.
Šta uopšte možemo da joj kažemo?
Možemo da joj kažemo istinu.
- To je još malo napred. - I dva...
Još par na levoj strani.
Tamo. Eno je.
- Da. - Aha, ovo crveno...
- Jeste. To je. - ...stepenište ovde.
U redu.
Možda nije tu.
Hej, nismo prevalili sav ovaj put...
Gospođo Hajtauer?
Da?
Ja sam, ovaj, velečasni Ričard Miler.
Služio sam sa Vašim sinom u Vijetnamu.
O, da. Trenutak, molim.
- Dobrodošli. - Hvala Vam.
Uđite.
Zdravo. Ja sam Sal.
- Dobrodošli. - Zdravo. Lari Šepard.
- Drago mi je što ste došli. - Hvala Vam, gospođo.
Pokazaću vam neke slike.
Ova...
Ova je poslednja koju smo ikada dobili od Džimija.
Pogledaj ga.
- Sećaš se tog osmeha? - Itekako.
Bio je lep čovek,
zar ne? - Da, bio je.
O, Bože pomozi.
A ovo...
je njegova devojčica.
- Sada je sasvim porasla. - Bože moj.
Bože moj.
Koliko je bila stara kada je poginuo?
Četiri meseca.
Majka joj se kasnije opet udala, i odselili su se u San Dijego.
A ovo su...
moji praunuci.
Vidi ti to.
Bio bi deda.
Nikad ih nisam videla uživo,
ali me zovu.
Povremeno me nazovu.
Onda...
vas trojica ste bili sa mojim Džimijem.
Da, gospođo.
Treća divizija marinaca.
Držali smo se zajedno.
Gospođo.
Ovako stoje stvari.
Vidite...
već smo se borili...
dobru godinu dana,
i većina nas...
je još uvek disala.
Ali produženje...
ta... ta četiri meseca koja su nam dodali,
to je bilo...
to je bilo loše.
I...
neki od nas...
prosto nisu mogli da se nose s tim,
i ja mislim da čak...
Zašto je to bilo?
Zašto je sve to bilo?
Dobro, pa...
oni su rekli da znaju, a mi smo im verovali.
Ali sada...
gospođo Hajtauer,
došli smo ovde danas da bismo vam ispričali šta se desilo.
Jeste li vi...
...neki od ljudi koje je spasio?
Mislim...
jeste li vi neki od ljudi...
kojima je Džimi spasio život?
Mislim, rekli su mi da je spasio
trojicu ili četvoricu drugova pre nego što je poginuo.
Jeste li?
Da, gospođo, to smo bili mi.
Džimi je bio...
divan čovek.
Jeste. Nikad ga nismo zaboravili.
Zbog toga smo ovde, gospođo.
Osećamo da smo mu dužnici.
Jeste.
Hteli smo da navratimo i izrazimo svoje poštovanje.
I, znate, da Vam kažemo...
da nam je uvek bio u srcima.
Bog vas blagoslovio.
Ne mogu da vam dovoljno zahvalim.
Gospođo Hajtauer,
drago mi je da sam Vas upoznao.
I meni je, sine. I meni je.
- Hvala Vam, gospođo. - Pazite na sebe.
Zbogom.
Bog Vas blagoslovio, gospođo Hajtauer.
Ovaj...
čini se kao da su ovde nekad pravili nešto.
Nekad.
To je ključna reč..."nekad."
Isuse, moram da pišam.
- Hej, Mileru. - Da?
Sad vidim Boga.
Sale, da poseduješ malo više manira, bio bi pas.
Hoćeš li želeti da ostaneš ovde sam?
Zapravo i nisam razmišljao o tome.
Portsmut. Čoveče.
Sa ćorkom uz dupe.
Možda bi trebalo da probaš neko drugo mesto.
Početak od nule.
Ali, Lari će biti ovde.
I Meri.
Uvek možeš doći u posetu.
Hej.
Imaš li bliskih prijatelja ovde?
Ne previše.
Ne bliskih.
Dođi u Norfolk.
Možeš da radiš u mom baru.
Ne znam ništa o poslovima u barovima, Sale.
Veruj mi, ne treba da znaš puno.
Pa, u tvom baru izgleda nema puno gužve.
Ne, nema.
Ali, to je moja greška, znaš?
Zapustio sam ga.
Potrebna mu je...
sveža krv, znaš?
Mogli bismo da ponovo pokrenemo gril, čoveče.
Treba mi ortak.
- Ortak? - Jeste.
Pola bara bi bilo tvoje.
Onda bi, kad otegnem papke, ceo bar bio tvoj.
Sale, nisi mi ništa dužan.
Ne, ne, hej, ovo nema nikakve veze sa, znaš,
vraćanjem dugova.
Veruj mi.
Zaista mi treba ortak.
Mogao bi da živiš kod mene.
Neko vreme. Onda bi sebi morao da nađeš nešto, pošto...
volim da zavodim dame, ako znaš na šta mislim.
I, da ti pravo kažem, bez uvrede, pokvario bi mi reputaciju, Dok.
Razmišljaš li o tome?
Da. Zamišljam to.
Nekako je smešno.
Jeste.
Možda je vreme za još jedan OLP u tvom životu, a?
- Odlazak na lepši posao. - Nego šta.
Ako ništa drugo, garantujem ti...
dobro bismo se zezali.
Šta ne valja s tim?
Ti si zaljubljen u tu stvar.
Pogledaj se, ne ispustaš ga iz ruke.
Ne, pokušavam da dobijem onog drkadžiju O Tula.
Otkud znam, možda je do sada celo mesto izgorelo do temelja.
Ma daj, jebo te.
Pa,
evo ga...Larijevo matursko odelo.
O, to je lepo.
Jako lepo, Dok.
Izgleda malčice malo.
- Misliš? - Da, gospodine.
Lari se razvio,
tako da bi mu to sada moglo biti malo.
Oh, u redu. Pa, pretpostavljam
da bih mogao da odem do Penija i kupim mu nešto novo.
Pa, još uvek imamo njegovo paradno odelo.
O, Bože.
Paradna plava uniforma.
Sećaš li se kako smo je zvali? Smoking.
Smoking. Jeste. Jeste.
Po zakonu, mogao si da ga nosiš na sva formalna okupljanja.
Nije da su nas ikada igde pozvali,
niti da bismo otišli i da jesu.
Opet, bilo je lepo znati da imaš odelo
za sve prigode.
To je tačno, i niko nikada ne zaboravlja kako je
kada prvi put obuče tu uniformu, da ti kažem.
- O, ne. O, ne. - A?
Zar nisi stajao ispred
ogledala i gledao kako izgledaš?
U! Ja sam u marincima Sjedinjenih Država,
i jebeno dobro izgledam! - Sećam se
kako sam voleo taj osećaj. - Da, gospodine.
- Drago mi je da se to ne menja. - Da.
Kladim se da je Lari fantastično izgledao u svom, zar ne?
O, da, jeste. Bio je ponosan
kao paun u njemu.
To pouzdano znam, gospodine.
Znaš, Dok, a u tome je cela poenta,
radi se o ponosu.
A to nije greh.
O, ne, ne ta vrsta ponosa, ne, gospodine.
Pretpostavljam da bih mogao...
da ga sahranim u uniformi, iako...
Da, mogao bi.
Da. To znači da si nešto uradio.
Znaš, služio si.
Jebeš to što političari rade. Služio si.
Je li tako? Nisi pokušao da se izvučeš, niti si mislio
da je to posao za nekog drugog. - Ne.
Suočio si se s tim, čoveče, i pritom si dobro izgledao.
Kao muškarac.
Hoću. Sahraniću ga u uniformi.
To je dobro, Dok.
Nikada to nećete zažaliti, gospodine.
Hej. Vašingtone.
Da li se ti ikada opustiš? Zašto ne sedneš?
To je to, a?
Okej. Da, mnogo bolje.
Zašto me tako gledaš?
Odmeravam te.
Znaš šta?
Nabaviću ti novo odelo.
- Molim? - Da.
Prigodno ću da te obučem.
Smem li da pitam zašto?
Pa... zato što te volim.
Hej. Aha.
Kao prvo, nije mi potrebno novo odelo.
- Aha. - Kao drugo,
ti si taj kome je sređivanje potrebnije.
I kao treće, ni jedan od nas nije propisno obučen.
Ali ćemo biti.
- Samo gledaj. - O, kakve stvari
tebi padaju na pamet i izlaze na usta.
Strašno, zar ne?
Znaš li šta ja mislim?
Mislim da te "Volim te" zaista potreslo,
zar ne, starče?
Duboko sam uznemiren.
Dok, nemam pojma koliko je nacija zahvalna,
niti koliko je predsedniku žao zbog tvog gubitka, i ta sranja,
ali... evo je.
Zastava tvoje zemlje.
Hvala ti.
Skloni je negde, i neka te podseća
na ono što je tvoj sin nosio u srcu.
- Ne znamo... - Ja znam. To je...
Pa, kada si jednom marinac,
uvek si marinac.
I bez obzira što više nisam u aktivnoj službi...
- Ali da jesam... - Da.
...pitam te, vidiš li čoveka u uniformi?
A? Bi li mogla da odoliš svemu ovome?
- A? - Ja, ovaj...
Ne, ja... mislim da ne bih.
Aha.
Da li zbog uniforme, ili zbog čoveka u uniformi?
- To je ubistvena kombinacija. - To je kombinacija.
- Zar nije? - Jeste, to je kombinacija. Da.
Nekako je zavodljiva.
- Hvala. - Da.
Ti si veoma pametna mlada dama.
Svi smo napisali jedno.
Ja sam svoje dao Lariju,
a on je meni dao svoje.
Šta tu piše?
Ne znam, gospodine Šepard.
Okej.
Samo kažem, kada razmisliš o tome,
mlad se čovek bori sa svojim početkom,
mora od tate da zajmi kola kada ide na sastanak,
mora da pozajmi neku kintu. - Da.
S druge strane, stariji, stabilniji gospodin
ne mora ništa od toga, zar ne?
Sale?
- Ne... - Moraš odmah da pođeš sa mnom.
Zar ne vidiš da sam trenutno zauzet?
Vidim. Moraću
da ga smesta pozajmim na nekoliko minuta.
Ček, ček, ček... Mora li to sada odmah?
Odmah. Trebamo Doku. Trčećim korakom, sine.
- Odmah se vraćam. - Okej. Da.
- Okej, nastavićemo gde smo stali. - Da.
Zbogom, naredniče.
Jesi li u redu?
Moraš da ga otvoriš, Dok.
On je želeo da ga dobiješ.
Dragi tata,
ako ovo čitaš, znači da su ti javili.
Oduvek sam bio spreman
da žrtvujem svoj život za svoju zemlju.
Moraš da budeš spreman da umreš braneći ono što voliš.
Voleo bih da razumeš
da mi je čast da ovako umrem.
Nemoj da ti bude žao što mi je život bio kratak.
Bio je to dobar život.
Znam da nikada nisi želeo da odem u marince,
ali si me uprkos tome podržao.
Imao sam najboljeg oca na svetu, i volim te.
Sada sam sa mamom.
Oboje ćemo paziti na tebe.
Tata, želim da me sahraniš pored mame, u uniformi.
Voli te tvoj sin, Lari.
Oči, uši i prste pozajmio MidnightCaller
Preuzeto sa www.titlovi.com