Neki ljudi veoma jasno čuju svoje unutrašnje glasove.
I žive prema onome što čuju.
Takvi ljudi izgube razum ili postanu legende.
Tristan Ludlow rođen je u mjesecu kad pada lišće.
Bila je to opaka zima.
Porađajući ga, majka mu umalo nije umrla.
Doveo mi ga je njegov otac, pukovnik,
a ja sam ga umotao u medvjeđu kožu i držao ga cijelu noć.
Dok je odrastao, pokazao sam mu koliki je užitak
kad lovac izvadi vruće srce svoje lovine, drži ga u rukama
i pušta njegov duh na slobodu.
Pukovnik Ludlow imao je tri sina, ali Tristan mu je bio najdraži.
I ja sam imao sinova.
Ali zauvijek su otišli.
Bila su to ružna vremena.
Pukovnik je pokušao pomoći ljudima.
Ali nije bilo koristi.
Stoga je odlučio poći svojim putem.
Htio je otpustiti ludost u planinama
i početi ispočetka.
"Otpustiti ludost", rekao je.
Tako smo živjeli mnogo godina, a dječaci su rasli.
Alfred je bio najstariji brat, zreliji od svojih godina.
Samuel je bio najmlađi.
Nije bilo toga što njegova braća ne bi učinila za njega.
Pazili su ga poput blaga.
Jedne godine... Ja sam starac. Ne sjećam se koje,
no bio je mjesec crvene trave,
kad je Isabel Ludlow, njihova majka, otišla preko zime.
Rekla je da su joj zime preoštre.
I da se boji medvjeda.
Bila je čudna žena.
No toga se proljeća nije vratila.
Nakon toga, nije nas često posjećivala.
Alfred joj je napisao mnoga pisma, no Tristan je odbijao razgovarati o njoj.
Njegov je svijet bio ovdje, sa mnom.
Svaki se ratnik nada da će ga snaći dobra smrt,
no Tristan nije mogao čekati.
On je svoju odlučio potražiti.
Tristane!
Ovamo.
- Medvjed? - Da, gospodine.
- Možeš li disati? - Da.
Makni ruku. Hajde.
Momče...
Baš si nepromišljena budala. Znaš li to?
Da, gospodine.
Ubod te nagovorio na ovo?
Zaslužuješ umrijeti.
Bog zna kako si dosad preživio.
Bit će sve u redu, sinko.
Da.
Imam ova pisma. Mnogo ih je.
Pročitaj ih.
Od svih su.
Ludlowa, Isabel, Samuela.
Cijele obitelji. Tu je cijela priča.
Sve je ovdje zapisano.
13. travnja, 1913.
Draga Isabel, nisam budala pa da želim promijeniti prošlost
ali mislim da nisam učinio dobro što sam sam odgojio sinove u ovoj divljini.
Što sam ja znao o djeci? Uvježban sam da vodim muškarce.
Ovo je beskrajno teže.
Dragi Williame, kao i obično, na sebe preuzimaš previše odgovornosti.
Naši sinovi sami traže svoje puteve. Tvrdoglavi su, nema sumnje,
no tko smo ti i ja da se žalimo na tvrdoglavost?
Imam velike novosti o Samuelu.
Na jednoj zabavi
je upoznao i odmah se zaljubio u gđicu Susannah Fincannon,
i znam da ćeš se veoma iznenaditi, Williame,
ali zaručeni su.
Ovog će je ljeta dovesti u Montanu da je predstavi svojoj braći i tebi.
Zato te molim da budeš učtiv i drag kako samo ti znaš biti.
- Hej. - Eno ga.
- Kako si? - Dobro, ti?
- Samuele. - Kako si, oče?
- Drago mi je što te vidim. - Također.
Zdravo.
Ovo je moja zaručnica, Susannah.
Zdravo.
Gđice Fincannon...
- Čast mi je. - Hvala. Također.
Ovo je Alfred.
- Zdravo. - Drago mi je.
- Evo vašeg psa, gospođice. - Hvala.
Pa to je konj.
Čudna životinja.
Ovo je Finn. Prvak je, nije li tako?
Volite pse egzotična izgleda?
Veoma, g. Ludlow.
- Zovite me Susannah. - U redu.
- On je samo Alfred. - Ušuti.
Gdje je Tristan?
Tko zna gdje. Znaš kakav je.
Stići će večeras da pozdravi svog brata,
ili će me čuti.
Izvolite. Ugodno ste putovali?
Veoma je draga osoba, Williame,
no mislim da je zbog gubitka roditelja veoma krhka
i mislim da se ponekad osjeća veoma usamljeno.
No sad je pronašla novu obitelj, zar ne?
Njemačka je vojska spremna iskoristiti nerede u Hrvatskoj
kao opravdanje za uvođenje cijeloga civiliziranoga svijeta u...
Riječi "civiliziran"
nema mjesta u svjetskoj politici.
Gđice Fincannon, majka nam je rekla da ste pristaša društvenih reformista.
Zvuči poput bolesti kad vi to kažete.
Ma ne, i ja sam njihov pristaša.
Vaša majka mi je ispričala sve o Ubodu.
Kaže da je bio veliki ratnik.
Da, a negdje je sakrio i hrpu skalpela kako bi to dokazao
ali ne brinite se, on je...
Sad je odan ocu.
Odnosno odani su jedan drugome.
- Govori li engleski? - Ubod? Govori engleski?
Ne bi se toliko ponizio. Zar ne?
Ali pazi, savršeno ga razumije.
Eno Tristana.
- Zar te ondje ne hrane? - I ne baš.
- Zaudaraš. - Nedostajao sam ti, je li?
- I dalje si mamuran? - I dalje sam pijan.
Nije li prekrasna?
Dakle, ovo je Tristan.
Govori li on engleski?
Zaboga, Tristane.
Zadovoljstvo mi je upoznati vas, gđice Fincannon.
Nadam se da ćete vi i ova rugoba pronaći sreću.
Neka te ne zabrinjava moj brat. Tvoj je pas uglađeniji od njega.
Hej.
- Ovo je majčina soba. - Lijepa je.
- Drago mi je, Pet. - Također, gospođice.
Hvala.
Argemone albiflora, Longifolia...
i Angelica arguta.
- Angelica arguta? Koja je? - Ova.
Angelica Susannah.
Zdravo.
Ti si sigurno Isabel Dva.
Već sam upoznala tvoje roditelje.
- Koliko ti je godina? - Trinaest.
Trinaest?
Kad sam ja imala trinaest godina, poslali su me u internat.
Mrzila sam ga.
Mogu li ti pomoći?
- Udat ćete se za Samuela? - Tako je.
A ja ću za Tristana.
Onda ćemo biti sestre.
- Vidim da ste se upoznale. - Isabel Dva dopustila mi je da pomognem.
Hoćeš li se odmoriti prije večere? Sigurno si iscrpljena.
Nisam. Ovo je tako osvježavajuće.
Sva ova raskoš, ovaj neočekivani dar od Boga.
Nije baš tako slikovito tijekom četiri zimska mjeseca.
Uvjeravam te.
Gdje je Samuel?
Unutra. Otac ga je želio samo za sebe.
- Velikodušna si. - Nisam, samo sam sretna.
Alfrede!
Prestani se motati oko gđice Fincannon. Dolazi.
Samuel želi znati što je s teladi
koju dovodiš iz Cheyennea.
Hajde. Dolazi.
Ispričaj moga oca.
Osjeća se mlado i snažno kad se ophodi s nama kao s budalastom djecom.
Za ovaj i ostale nebrojene blagoslove,
neka se sveto ime Božje slavi i blagoslovi.
- Amen. - Amen.
Reci ocu ono o Beču.
Što to?
Kaiser.
Ne želi prstom maknuti da zaustavi uništenje Srbije.
Nemojmo za stolom razgovarati o ratu.
Susannah je čula da mobiliziraju čitavu Englesku.
Pa...
Mi smo ovdje usred zabiti
dok se sve to odvija.
Hvala Bogu na tome.
Ne bi valjda htio da izbjegnemo našu dužnost?
Ne bih li?
Oče, uz dužno poštovanje...
Ispričavam se što kasnim.
Tako sam se pomno spakirala da nisam mogla ništa pronaći.
Hvala.
- Hoćeš li malo... - Hoćeš li...
Hvala.
Draga Isabel, čudno je u kući opet imati otmjenu ženu,
i zamamno.
Neobično sam zahvalan Bogu
što su mi sva tri sina opet pod mojim krovom.
Hej.
Sramiš se?
Hej, Ubode!
Eno ti prijateljice.
Kladim se u dolar da će je dovesti.
Polako, dušo.
Mirno drži.
Mirno.
Hej.
Polako.
Polako, dušo.
Tvoja je.
Bravo!
Izgledate poput sladoleda.
Znam da bi.
Spremna? Idemo.
Polako s njim, Susannah.
Preuzmi, Alfrede. Idem razgovarati s Tristanom.
Osramotio si pukovnikovo ime.
- Lijepa modrica. - Vratio sam joj.
- Nadahnjuje me. - Kladio bih se u to.
Ima zamisli i teorije...
- Ona je... - Što?
Ništa.
- Kako si pripitomio kobilu? - A, nećeš. Što je s njom?
Strastvena je.
- Djevica je? - Isuse mili, Tristane.
- Sam si počeo. - Naravno da jest.
- A ti? - Pa...
- I ja. - Čekat ćete do vjenčanja?
Ona veli...
Susannah misli...
Ne. Nećemo čekati.
A ti se bojiš da nećeš ispuniti njezina očekivanja.
Valjda.
Onako. Ne znam.
- Trebam li se bojati? - Bog te blagoslovio, Samuele.
Dobar si u svemu što pokušaš. Siguran sam da će tako biti i u ševi.
Molim te. Govorimo o mojoj budućoj ženi.
- Znači nećeš je ševiti? - Neću.
- Ne? - Neću! Želim biti s njom.
Preporučam ti ševu.
- Nemoguć si. - Sam si počeo.
To nije bilo pošteno.
Moj bod!
'Jutro, pukovniče Ludlow.
Tristan je u lovu, ma što se dogodilo, nije kriv.
Ne brinite se za Tristana, pukovniče.
Ovo su gospoda John T. i James O'Banion.
Otvorili su novu trgovinu.
- 'Jutro. - Jutro Jamese, John T., šerife.
- 'Jutro, Alfrede. - 'Jutro, Alfrede.
Tražimo čovjeka za kojega smo čuli da je u ovom dijelu zemlje,
zove se Tom Cullen. Evo fotografije.
- Što je učinio? - Prepoznaješ ga?
TRAŽE SE INFORMACIJE RADI POTRAGE
- Prepoznajem ga. - Imamo ga, Jamese.
Prošao je ovuda prije četiri, pet godina,
radio je ovdje.
Bio je na putu za San Francisco.
Rekao je da se nada kako će brodom do Australije.
Australije?
Ili Hong Konga? Ne sjećam se.
- A ti, Alfrede? - Mislim da je bio Hong Kong.
Hong Kong. Da.
Zbog čega ga tražite, šerife?
- On je... - To je privatna stvar.
Je li?
Vodite javni ured, zar ne, šerife?
Gospodo.
"Začulo se siktanje, stravičan hladan zvuk
"zbog kojeg je Rikki-tikki-tavi daleko odskočio
"a onda se malo po malo iz trave pomolila glava Naga
"velike crne kobre..."
Mogu čitati i drugu priču, Samuele.
- Nijemci su osvojili Amentieres. - Što?
Čitav britanski Treći korpus zarobljen je u belgijskim nizinama.
- A ove su novine stare tjedan dana. - Smiri se.
Govorim tečno njemački, mogao bih postati časnik.
Da. I povesti ostale mladiće
u smrt, i sam umrijeti.
Ljudi koji su ti služili obožavali su te.
Proklete budale! Svi! Zar ne?
Ovo je ključna prekretnica u svjetskoj povijesti.
- Kako ćemo mi... - Kako ćemo što?
Ne možeš očekivati da ne budemo dijelom ovoga. Učio si nas...
Učio sam vas da sami razmišljate. To sam vas naučio.
- I da branimo ono što je naše. - Da, što je naše!
Već smo izgubili dva rođaka kod Marne.
Koje nismo nikad upoznali.
I ne obraćajte mi se tako kao da nisam vidio rata!
Ovakav nisi.
To su rekli i za građanski rat.
I za onaj s Indijancima.
Tako govore svi oni koji žele prodati novine.
Ovo nije rat s Indijancima. U pitanju je čista agresija.
U ovoj kući neće se govoriti o ratu, dovraga!
Oprosti mi, Susannah. Molim te.
Uvojačit ću se u Kanadi.
Ja idem s njim.
Oprosti mi, ljubavi. Htio sam ti večeras reći.
Znam da ćeš shvatiti. To je jedini častan izbor.
IZVJEŠĆE IZVIĐANJA BLACK HILLS - DAKOTA
Područje Dakote
- Što je to? - Knjiga koju je napisao moj otac.
Kako bi nagovorio vladu da promijeni politiku
prema Indijancima u S. i J. Dakoti.
- Samuel se neće predomisliti. - Nagovori ga.
Što se dogodilo među njima?
Otac kaže da joj se ovdje nije nikad sviđalo.
Mislim da su većinom voljeli zamisao jedno drugoga.
Molim te ne daj mu da ide.
Brinut ću se za njega.
14. listopada, 1914.
Draga Isabel, danas naši sinovi napuštaju dom
kako bi branili Englesku koju nisu nikada vidjeli
a ja ih ne mogu spriječiti.
Pokušao sam ih zaštititi od sveg ludila
a sad srljaju ravno u njega.
Čuvaj se.
Ne moraš ići.
Alfrede?
Zbogom.
Ne brini se, oče.
Čuvaj se.
Samuele?
- Donijet ću ti Kaiserov šljem. - Donesi mi sebe. Bit ću sretniji.
U redu, gospodine.
Tristane?
- Čuvaj Samuela. - Hoću.
Pukovnik Ludlow rekao mi je
da odjašem s njima do Calgaryja i vratim konje.
"Proklete budale", govorio je.
Nije htio da mu sinovi odjašu u rat na starim ragama
bili oni budale ili ne.
Pridružimo im se.
Ponesi svoj tanjur.
Smijemo li vam se pridružiti? Sjedni.
Bili smo usamljeni.
Sjedni ovdje.
Pet?
- Kako se zove, Dva? - Dama.
- Tristanova Dama.
U priči je Tristanova dama Izolda.
- Znaš li tko je bila Izolda? - Ne.
Deckeru, kćeri ti treba obrazovanje.
Zna čitati i pisati.
- U školi bi se čudno osjećala. - Ja ću je poučavati.
Smijem li i ja pomoći?
Da.
Književnost, povijest, matematika...
Uz vaš pristanak, naravno.
Što misliš?
Što će joj sve to znanje?
Imat će bogatiji život.
- Ona je mješanka. - U ovoj kući nije.
- Tristan me zove mješankom. - Je li?
Kaže da sam pola svizac, pola sokol.
- Nakon njezinih obaveza. - Da.
- Za nas. - Za vas.
I za momke.
- Vrati se u svoju jedinicu, Tristane. - Ti su mi momci dosadni.
Radije bih da mi ti čuvaš leđa.
Sad.
3. veljače, 1915.
Draga Susannah, ova je strava neopisiva.
Nisam to ni približno ovako zamišljao.
Dok sam večeras molio za one koji su umrli užasno, ali hrabro
priznajem da sam molio i za osobnu slavu.
Je li to pogrešno? Da se želim iskazati u bitci
kao nekoć i moj otac?
No Tristan i Alfred toliko me paze
da neću nikad imati priliku za to.
Alfrede! Drži se!
Samuele!
Dovraga!
- Pogođen si? - To je samo ogrebotina.
Susannah, sad mi je jasno ne da je otac imao pravo
već da sam bio naivan.
- Pusti me gore! - Stoj dolje!
Pusti me gore!
Povlačenje!
Predali smo svoje živote u Božje ruke. Ušli smo časno u bitku
puni samouvjerenja, s njegovim imenom na našim usnama.
- Ovdje smo zarobljeni. - Čekat ćemo.
Nosila!
- Pomozite mu, pukovniče. - Primi me za ruku.
Kvragu.
Dobro si, mali?
Susannah, borim se protiv očaja
no ponekad se čini da je nestalo ljudskog dostojanstva.
Alfred će se oporaviti od rana,
no čini se da su se on i Tristan veoma udaljili, ili nešto još gore
a ja ne shvaćam zašto.
Nedostaješ mi više nego što možeš zamisliti.
Ti si sve što je čisto i netaknuto.
Zatvorim oči i usredotočim misli na tebe.
Sad mi je žao što smo sve slušali i odgodili vjenčanje.
Žao mi je što sam otišao prije nego što smo bili zajedno
kao što smo planirali, voljena moja.
Molim te, čekaj me na imanju.
Neka se otac ne brine.
Znam da će me štititi Božja milost, potpomognuta Tristanom,
koji je, čini se, došao u Francusku
ne da se bori, već da me čuva.
Ostaj mi dobro, voljena.
Tvoj jedini, Samuel.
Kapetan želi da mu ovo prevedem prije noćašnjeg izviđanja.
Alfred će te htjeti vidjeti.
- Bit ću ondje. - Je li?
Pođi.
Lijeva, desna, lijeva!
Lijeva! Lijeva, desna...
- Alfrede... - Gdje je Samuel?
Prevodi. Doći će. Dobro su te sredili.
- Vino? - Makni to.
Tristane.
- Kažu da će te odlikovati. - Šalju me doma.
Drago mi je.
Ja sam časnik. Pripadam svojim ljudima.
- Sranje! - Ili onome što je ostalo od njih.
Tristane, upravo su doveli MacKenzieja.
Noga mu je loše. Rekao je...
- Što? - Što? Reci, čovječe.
Tvoj brat dobrovoljno se prijavio zamijeniti ga
i ide u izviđanje s kapetanom.
Kvragu! Rekao sam ti da budeš uz njega!
Samuele!
Samuele?
Samuele!
Tristane!
- Tristane! - Samuele!
Tristane!
- Samuele! - Tristane!
Samuele!
- Tristane! - Ovdje sam!
- Ništa ne vidim. - Samuele!
Tristane! Ne mogu se micati!
- Samuele! - Tristane!
- Stižem, Samuele! - Tristane?
Tristane!
Ne!
- Samuele! - Tristane!
Držim te.
Držim te. Sve je u redu.
Idemo kući.
Samuele?
Samuele.
Samuele!
Ne!
O, ne!
Držim te.
Proklet bio, Bože!
Tristane?
Tristane!
Tristane, ja sam.
20. ožujka, 1915.
Dragi oče i Susannah,
otpušten sam iz vojske, ali još se ne mogu vratiti kući.
Pisat ću djedu Ludlowu u Cornwallu
i zamoliti ga da krenem s njim na more.
Što se tiče našega dragog Samuela, kući šaljem samo njegovo srce.
Alfred će ga dovesti.
Znaš gdje ga treba pokopati.
Gore u kanjonu gdje je crtao ptice.
Tvoj sin, Tristan.
Pa...
Bio je najbolji od nas, zar ne?
- Laku noć. - Laku noć.
Laku noć, oče.
Alfrede?
Ono što si vidio one noći prije nego što je otišao Samuel...
- Nemoj, molim te... - Ne, želim to.
Voljela sam Samuela.
U redu.
Tristan će se jednog dana vratiti.
Tvoj će otac biti sretan.
Susannah se trebala vratiti u Boston jutarnjim vlakom
no sjeverac je bjesnio tri dana
i pukovnik je ustrajao da ostane do proljeća.
Kuća je bila odveć prazna.
Ovo je i dalje bio njezin dom, rekao je.
Trebao ju je pustiti da ode.
No kako je mogao znati što će se dogoditi?
Nije ju trebalo kriviti.
Bila je poput vode koja se smrzne u stijeni i onda je razbije.
Njezina je krivnja bila onolika kolika i vode
kad se stijena razbije.
Susannah?
Znaš koliko...
Znaš koliko sam volio Samuela.
A mislim i da znaš...
Iz poštovanja prema njemu, htio sam to reći ovdje...
Mislim da znaš...
Zaljubljen sam u tebe.
Od prvog trenutka kad sam te ugledao. Kao u nekom romanu.
To iz mene izvire majčino pretjerano romantično sanjarenje.
Ne olakšavaš mi, Susannah.
Oprosti.
Mogu li se nadati da bi me mogla zavoljeti?
Ne onako kako si voljela Samuela, naravno,
ali dovoljno da...
Mogli bismo stvoriti zajednički život.
Sretan život.
Sumnjam, Alfrede.
Onda ipak postoji mogućnost.
Što?
Mislim da bih ti samo nanijela bol.
Zašto ne pustiš mene da ja o tome odlučim?
Nisam ga razbio, ali popravit ću ga.
Vratit ću kolo na mjesto i sam ću ga skinuti,
a ti otiđi spavati.
Pukovniče!
Molim?
Pogledajte!
Susannah, idem u grad...
Dobrodošao kući, sine.
Vratio si se u jednom komadu. Hej!
O, Bože.
Nisam ga mogao spasiti.
Naravno da nisi.
Nisam ga mogao spasiti.
U redu je.
Uživao si u jahanju danas?
Ispričaj me, oče.
Tristane.
Tristane, molim te.
Kada se namjeravaš vjenčati?
'Jutro.
Proklet bio, Tristane. Oženit ćeš je.
- Učiniti od nje poštenu ženu? - Da!
Proklet bio.
- Oženit ću je bude li me htjela. - Bude li te htjela?
Voliš li je?
Ili si je zaveo samo da meni napakostiš?
Nisam to učinio.
- A što je sa Samuelom? - Što s njim?
- Ti mi pričaj o Samuelu. - Svi smo voljeli Samuela. On je mrtav.
- Što sad? - Kako zgodno za tebe.
Oprostit ću ti to zato što je voliš. Samo jednom!
Ponovi to i nismo više braća.
Jednom!
Tristane, znaš da je ne možeš usrećiti.
Pokušat ću.
Nećeš uspjeti.
Danas odlazim.
Alfrede?
Oboma vam želim sve najbolje.
- Zbogom, sine. - U redu. Poželi mi sreću.
Sa srećom.
7. rujna 1915.
Najdraža majko, mislim da sam pronašao svoje mjesto na ovom svijetu.
Helena je grad koji se preko noći modernizirao
i vrvi energijom i vitalnošću našeg vremena.
Ovdje se osjećam živim.
Puno je prilika za sve one koji su spremni
posvetiti se poslu.
Čini se da sam već na glasu kao pošten i pravedan trgovac.
ALFRED LUDLOW POSREDNIK ZA STOKU I ŽITO
Kvalitetna rasplodna stoka, hrana i sjemenke
Zadovoljstvo mi je nazivati prijateljima neke od najutjecajnijih građana Helene.
Oni žele vidjeti kako ovaj grad raste, a i ja.
Ponosimo se tobom.
Majko, hvala na tvom ljubaznom pismu. Znala si moje nade.
Činjenica da razumiješ moje razočaranje velika mi je utjeha.
Svake noći molim da mogu oprostiti Tristanu.
Znam da razumiješ. Tvoj voljeni sin Alfred.
Prestani! Prestani!
Prokletstvo!
Tristane?
Budemo li imali dječaka, htjela bih da se zove Samuel.
Ako bude djevojčica, Isabel.
Još uvijek te volim.
I trpjet ćeš me jer te toliko volim.
Tristane?
Ništa.
Pisala mi je vaša majka.
Kaže da se Alfred spetljao
s prokletom braćom O'Banion.
Kaže da mu dobro ide.
- Alfredu će svugdje dobro ići. - Osim ovdje, s nama.
- Za to sam ja kriv. - Nisam to rekao.
Nisam uspio ni Samuela vratiti kući živoga.
Ne usuđuj se to govoriti. To je bila božja volja.
Je li?
Pukovniče, izgubio sam par teladi kod kanjona Caveman.
Možda se radi o medvjedu.
Mome medvjedu?
- Ti ga sredi, Tristane. - Vjeruj da hoću.
Ne znam zašto Tristan nije ubio vražjeg medvjeda.
Stari kažu,
kada su čovjek i životinja jedno drugome prolili krv,
oni postanu jedno.
- Rekao sam četiri piva, g. Sachtleben. - A ja sam rekao bez Indijanaca.
Civiliziran je, jamčim.
- Da? - Da.
- Samo mu dajte pivo. - Ne miješaj se, momče.
- Moj otac je rekao četiri, zar ne? - Čuo me je.
G. Sachtleben i ja postići ćemo sporazum.
- Daj mu prokleto pivo! - Tristane, ne miješaj se!
Rekao sam da se ne miješaš. Proklet bio.
Ti si prokleta budala.
Čezneš za tučom s čovjekom
koji je od tebe teži 10 kg,
i koji sada, dok govorimo, ispod šanka traži neko oružje.
Točno, g. Sachtleben?
Da ti razvali lubanju i namrtvo te prebije.
Dosta je.
Da.
Hoću četiri piva. Odmah.
Pa, vlasnik je rekao da ne želi služiti Indijance.
Natrag!
Vidiš li ovog čovjeka? Vidiš li ga?
Njegovo ime je Jedan Ubod.
On je ugledni starješina naroda Cree
i pobijedio je stotine neprijatelja.
Naš je prijatelj, i žedan je.
Mislim da je duboko u sebi čuo medvjedov glas,
kako tiho reži o mračnim, tajnim mjestima.
Jesi li se namjeravao oprostiti?
Tristane?
Koliko dugo ćeš izbivati?
Neću dugo. Nekoliko mjeseci.
Mogu učiniti da stvari budu bolje.
Ne.
Da smo imali dijete...
Ili da sam trudna, i dalje bi išao?
Da.
Daj mi priliku.
Ne čini to.
Pogledaj me.
Molim te, pogledaj me.
Čekat ću te.
Ma koliko dugo.
Čekat ću te zauvijek.
- Hoće li se vratiti? - Ne znam.
Ne znam.
Ubod kaže da hoće.
20. travnja 1918. Dragi Tristane,
već mjesecima se ne javljaš.
Jedini znak da si živ
je trošni paket koji je danas stigao, iz Nove Gvineje čini se,
prekriven čudnim pismom,
u kojem je nešto što djeluje kao domorodačka narukvica.
Tri. Tri. Ne!
Za mene je, pretpostavljam, ali možda i nije.
Zanima li te što se ovdje odgađa?
Cijene stoke padaju
a zima se čini beskrajnom.
Zašto ne pišeš?
Ne namjeravaš se ikada vratiti i bojiš se to reći?
Alfredu i dalje dobro ide.
Alfred.
Proširio je posao i sada ima financijske tvrtke
u Chicagu i Washingtonu, iako te stvari ne razumijem.
Želi da pošaljemo Isabel Dva u internat u Chicagu,
ali ona uporno odbija napustiti farmu.
Mislim da i ona čeka tebe.
Tristane, nemam kamo poslati ovo pismo
i nemam zašto vjerovati da ga želiš primiti.
Pišem ga sebi samoj.
Sakrit ću ga
skupa sa svim stvarima koje nismo rekli i učinili.
12. prosinca, 1919.
Draga Susannah,
postao sam lovac.
Reci Ubodu da ovdje ima stvorenja koja ne postoje ni u knjigama.
Sve sam ih ubio.
Susannah, sve što smo imali mrtvo je,
i ja sam mrtav.
Udaj se za drugoga.
Pukovniče, čini se da imamo društvo.
Oče, došao sam tražiti tvoj blagoslov.
Moj blagoslov?
- Vidiš, ova gospoda... - I mnogi drugi, ako smijem dodati.
...nagovaraju me da se kandidiram.
Za što?
Za kongres.
Imamo jako visoko mišljenje o vašem sinu, pukovniče.
Pa, Alfrede.
A što ćete vi, gospodo, time postići?
Oprostite, pukovniče?
Govorio sam običnim engleskim.
Što želite za sebe, ukoliko moj sin bude izabran?
Oče, zbilja mislim da ova gospoda...
Zar nisi sam to pitao, Alfrede? Ili zbilja misliš
da te ova dobra gospoda podržavaju zbog patriotizma
i tvoje neprocjenjive vrijednosti?
Oče, zaboravljaš da više nisam dijete.
Pukovniče, kongres...
Kongres je vlada, gospodine. Jednom sam radio za vladu.
- Oče, pitanja koja smo... - Indijanci!
Indijanci su tada bili sporno pitanje.
Uvjeravam vas, ne postoji ništa grotesknije
od susreta djeteta s metkom
ili pokolja nad čitavim selom dok su svi spavali.
To je bilo vladino rješenje tog spornog pitanja
a od tada u njezinom ponašanju nisam vidio ništa
što bi me uvjerilo da je postala mudrija,
razboritija ili humanija.
Pa, gospodo,
moj otac, prema kojemu gajim najdublje poštovanje,
kaže da vlada ne posjeduje ni mudrost niti humanost.
Smatrat ću svojom dužnošću, kao sin svog oca,
donijeti mudrost i humanost u kongres Sjedinjenih Država.
Hvala na tvojem blagoslovu, oče.
Gospodo.
Gospodo, biste li me pričekali u automobilima?
Da, naravno.
Susannah?
Jesi li dobro? Što se dogodilo?
Susannah, sve što smo imali mrtvo je. I ja sam mrtav. Udaj se za drugoga.
Ne znam što bih rekao.
Tristan je uvijek bio neobuzdan.
- Zato ga i voliš? - Da?
Da, valjda.
Susannah.
On te voli.
Alfrede! Ona je buduća žena tvog brata.
Da.
lako bi ga mogao na to podsjetiti.
Nije tu kako bi se sam branio.
Nije, ali vidim da si ti tu da braniš njega i sve njegovo.
lako ju je on napustio!
- Alfrede. - I tebe!
Neću ni spominjati koga je još napustio.
Proklet bio, mali.
Ne krivi mog sina za Samuelovu smrt!
Samuel je izabrao poziv vojnika, a vojnici pogibaju.
Ljudi iz vlade ih šalju u smrt.
Paraziti kao što si ti! Proklet bio!
Proklet bio, prokleta bila i ti!
Umukni. Ne uplići nju u ovo!
Nosi se iz moje kuće i s moje zemlje.
Zašto? Jer želim služiti svojoj zemlji kao što si ti učinio?
Ili zato što, kao i ti, volim ženu koja ne voli mene?
Iskoristio ju je i napustio. Tvoj dragi Tristan.
- Alfrede, nemoj. Molim te. - Volio sam je.
I dalje je volim.
On ju je ukrao. Kvragu, želiš li znati istinu
ukrao ju je i Samuelu prije rata!
Neka mi Bog pomogne, ubit ću te.
Evo, pročitaj pismo tvog dragog Tristana.
Susannah,
zaslužuješ sreću.
Kasno iste noći našli smo pukovnika na podu pored ugašene vatre.
Nije se mogao micati.
Kosa mu je preko noći posjedila i postao je starac.
Nakon toga Tristan nije više pisao.
Kako su godine prolazile,
čuli bismo kako ga je netko vidio na brodu,
na nekoj rijeci kojom bijelac do tada nije plovio.
Stizale su nam priče, čudne priče.
A onda, godinama, ništa.
Izgubili smo mu trag. Samo smo to znali.
Ali svake godine u mjesecu kad pada lišće
sanjao bih da je medvjedov glas u njemu utihnuo
i da bi Tristan mogao ponovno doći i živjeti na svijetu.
Ali onda bi došla zima i nakon nje proljeće.
A njega i dalje nije bilo.
Kojeg vraga sad radi?
Tristan!
Ona je zla stara kuja, ali je tvoja.
Dobrodošao kući.
Hej, stari! Gdje je otac?
Ubode?
Prije nekoliko godina imao je moždani udar. Ne može govoriti.
O, oče.
Želi proslaviti.
SRETAN SAM
I ja sam sretan.
Oče, ovo je za tebe.
"Pukovniku Williamu Ludlowu od njegovog sina Tristana."
Nisam znao.
Ubode, ovo su kljove divlje svinje, to je napravio ratnik s Jave.
I on je bio veliki čovjek.
Decker.
Pet.
O, bože. Vidi ovo.
Imam i druge stvari, za majku i malu Izzy i Susannah.
Što je?
Reci mu.
Alfred i gđica Susannah vjenčali su se prije nekoliko godina.
Tvoj brat je sada kongresmen.
Imaju veliku kuću u Heleni.
Tako i treba biti.
Cijena stoke je jako pala nakon rata.
Pukovnika to posebno ne brine.
Izgubio je skoro sve što je imao.
Zaradit ćemo na konjima, ili na nečem drugom, bude li trebalo.
Vratit ćemo izgubljeno.
Kaže da je tvoj brat glasao za prohibiciju.
Ozbiljno?
Predlažeš da postanem ilegalni trgovac?
Zarada je dobra ako znaš što radiš.
Jebeš vladu! Jebeš vladu!
- Jebeš ih! - Jebeš ih! Jebeš vladu!
Jebeš ih!
Zauvijek je predugo trajalo, Tristane.
Znam.
Uzmi. Ne želim je.
Rekli su mi da je začarana.
Da će onaj tko je nosi biti zaštićen.
Zadrži je.
Tristane?
Zar ne želiš vidjeti Alfreda?
Vjerojatno je bolje da ga ne vidim.
Pozdravi ga, i čestitaj mu.
Sviđaš mu se.
Dobrodošao kući.
Isabel?
Želim da ga uzmeš.
I ja sam tebi nešto donio.
- Iz Ierapetre je. To je na... - Kreti.
- Kreti. Da. - Znam gdje je to.
Tvoj otac me učio europsku povijest.
Mala djevojčica. To sam ja, točno?
Hvala ti, Tristane.
CANADSKI WHISKEY ZLATNA ETIKETA
U redu, vidimo se za dva dana.
Ne čekaj me, Ubode. Bit ću dobro.
Tada je Tristan došao u mirno srce svog života.
Medvjed u njemu spavao je.
Teško je reći je li bio sretan.
Vrijeme prolazi i prebrzo se osjećamo sigurnima.
Čuo sam nešto jako čudno.
- Da? - Da.
Tristan se vratio.
Da, znam.
Znaš?
Kako znaš?
Vidjela sam ga.
Želiš reći da je bio dovoljno drzak da dođe ovamo samo kako bi te vidio?
Ne. Htio je vidjeti tebe, ali pomislio je da bi te to naljutilo.
Mislim da je bio u pravu.
Oh.
Pa što je...
Što je rekao?
Da te pozdravim i čestitam ti.
Kako sam glup.
Rekao ti je novosti, zar ne?
I, što misliš?
Ma daj, to je sasvim besmisleno.
Oženiti se s Isabel Dva.
Bože.
Ona nam je kao sestra.
Koliko joj godina može biti? Devetnaest?
Dvadeset.
Znaš što? Ne znam kako Decker
može to dopustiti.
Možda želi sreću svojoj kćeri.
Sreću?
S Tristanom?
Od svih ljudi ti najbolje znaš koliko su mali izgledi za to.
Ja nisam Isabel Dva.
2. lipnja, 1921.
Dragi Tristane,
Bilo mi je iznimno drago čuti za tvoje vjenčanje.
Tvoj otac je sigurno jako sretan. Isabel Dva mu je kao kći.
Kako je ime dobila po vašoj majci,
čini se da je oduvijek tako trebalo biti.
Zar ne?
Prokletstvo!
O, da.
Hajde.
Samuel Decker Ludlow.
Najdraži Tristane,
Alfredu i ja bili smo presretni čuvši da si dobio sina.
I mi smo se nadali potomstvu, no bojim se da od toga neće biti ništa.
Znam da Alfred često misli na tebe
a ja se veselim danu kada ćemo se svi vidjeti.
Tvoj sin nosi ponosno i plemenito ime. Znam da će ga biti dostojan.
Molim te, pozdravi Isabel Dva, tvog oca i sve druge.
Zauvijek tvoja, Susannah.
- Dobra večer, gospodo. - Tristane.
Htio bih s tobom porazgovarati o par stvari.
Izvoli.
Kao što dobro znaš, ovdje mi radimo s pićem.
Ti si, rekao bih, mali poduzetnik.
Iskreno rečeno, amater.
Ali odnedavna su tvoje pošiljke malo veće.
A moje strpljenje malo manje.
Slijedeći put koji nas ometeš
bit će i posljednji.
Ispričajte me. Cijenim to.
Tristane, možda se pitaš zašto još nisi mrtav.
Zato što je kongresmen Ludlow tvoj brat.
Samo zato.
Kennethe, Thomase...
VATROGASNI ORKESTAR HELENE
- Hej, kako ste? - Lijepo vas je vidjeti, gospodine.
Hej! Kako ste?
Sa srećom, gospodine.
Možeš li barem pozdraviti?
Bok, Alfrede.
Bok, Tristane.
- Tko je ovaj mladić? - Ovo je Samuel.
Zdravo, Samuele.
Lijepa je.
Bok, Izzy. Da vidim.
- Samuele? - Zdravo. Tko je ova gospođa?
Ja sam tvoja tetka Susannah.
Poznavala sam tvog ujaka Samuela koji je poginuo u ratu.
- Mislim da sličiš na njega. - To i djed kaže.
- Bio je jako hrabar i jako dobar. - I to djed kaže.
Djed kaže da ću dobiti pušku ujaka Samuela kada narastem.
Hoćeš li je doći vidjeti?
Vrlo rado.
Jednoga dana.
- Dobar je dječak, Tristane. - Da.
Kako je otac? Je li dobro?
Koliko se može očekivati.
Ja...
Želio bih...
Oprostite što vas prekidam.
Ispričavam se, Alfrede. Mislim da smo spremni za vaš govor.
- U redu, stižem. - Hvala.
- Srest ćemo se uskoro. - Volio bih to.
Kennethe.
Vidi ovo.
Idi. Idi po Tynerta.
Mislim da si preskočio rupu, Ubode.
...ti voziš?
Isuse!
Gospodine, imamo podatak da prevozite vrstu robe
kojom kršite zakon o prohibiciji.
Ako mislite na sanduk whiskeya za mog oca, to je točno.
Moram vas zamoliti da ga predate.
Bit će malo razočaran.
- Ne! - Isuse.
Ne!
Spustite to!
Držite ga.
- Idemo odavde, John T. - Da mu otvorimo džep?
Sada, John T.
Moj brat ti je rekao da nam se makneš s puta.
Pokupi ga i stavi u auto.
- Ne želim ga vidjeti. - Oče.
Ne želim ga vidjeti.
Tristane, žao mi je. Jako mi je žao.
Otac me ni sada ne želi vidjeti?
Krivi vladu za Isabelinu smrt.
Tristane, moramo o nečemu porazgovarati.
Policajac kojeg si premlatio umalo je umro.
Svi te razumiju,
no kažu da ćeš morati priznati krivicu i odležati 30 dana.
A onaj koji je pucao?
On je...
Ukoren.
- Braća O'Banion? - Ništa.
Moraš pustiti, Tristane. Bila je to strašna, tragična nezgoda.
Tristane, poslušaj me. Pusti sve.
Uvaljen si preko glave.
Treba mi minuta.
Susannah?
Tako mi je žao.
Svi smo je voljeli.
Kako si ti?
U redu.
Ne viđam te.
Prije neki dan održala sam govor.
- Zbilja? - Da.
Moj prvi javni nastup.
Bio je...
Bio je o...
Bio je o odgovornosti žena u...
Lijepo te je vidjeti.
Žao mi je.
Još uvijek ponekad sanjam da sam majka tvoje djece.
Htjela sam da ona umre.
Možda sam čak htjela i da Samuel umre.
Ti nemaš nikakve veze sa Samuelovom smrću.
I nemaš nikakve veze s Isabelinom smrću.
Nemam?
Idi kući.
Idi Alfredu.
Gospođo Ludlow...
Gdje si bila?
Otišla sam malo prošetati. Trebala mi je šetnja.
Zašto si ti kući?
Zvao je tvoj liječnik. Nisi otišla na pregled.
Zvao sam kući. Nisi bila tu. Ja...
Jako sam umorna.
Idem u krevet.
CRNI VITEZ
Pobijedio si. Dovodim je doma. Alfred.
Slijedio sam sva pravila.
Ljudska i božja.
A ti...
Ti nisi slijedio niti jedno.
A tebe su svi više voljeli.
Samuel, otac...
I moja...
Čak i moja žena.
Htio bih biti trenutak nasamo s njom, Tristane.
Znaš, kada je Samuel umro...
Kada je Samuel umro, prokleo sam Boga.
Jesam li i sve druge prokleo, osim sebe samoga?
Ne.
Nisi proklet, Tristane.
Ne dopuštam to.
Nisi proklet!
Pa...
Samuele, ovo je pištolj, to je za gospodu. Manji je, ali jednako jak.
To želiš kada narasteš, zar ne? Pištolj.
Samuele! Samuele, dođi ovamo!
Idi sada. Idi s Pet.
Odvedi ih unutra.
On je dobar dječak.
Znaš da te nismo došli uhititi.
Odvedite me u šumu. Ne želim da moj sin vidi.
Hajdemo.
Hej!
- Oče. - Pukovniče Ludlow.
Što se ovdje događa?
- Što se ovdje događa? - Da.
Ne!
Hej!
Ne moraš biti genij kako bi shvatio da će te zbog ovoga progoniti.
Da.
Alfrede?
Da?
Pazi na moju djecu.
Pazi na Samuela.
Brate, bit će mi čast.
Tako sam želio uzeti skalpove, ali nisam ih ja ubio.
Te noći smo zakopali tijela
i bacili auto u duboki dio rijeke Missouri.
Sjećam se, kada je bio dječak,
mislio sam da Tristan nikada neće doživjeti starost.
Bio sam u krivu. Bio sam u krivu oko mnogo stvari.
Oni koji su ga najviše voljeli umrli su mladi.
On je stijena na kojoj su se slomili,
ma koliko ih on pokušavao zaštititi.
U SJEĆANJE NA PET DECKER
Ali imao je svoju čast i dug život,
i vidio je kako mu djeca rastu i osnivaju svoje obitelji.
Tristan je umro 1963 u mjesecu kada drveće cvjeta.
Zadnji put je viđen na sjeveru,
gdje je lov još uvijek bio dobar.
Njegov grob nije označen, no to nije ni važno.
Svejedno je uvijek živio na granici,
negdje između ovoga i onoga svijeta.
Bila je to dobra smrt.
prebacio sa Blu Ray-a Gugy veljača 2011
Obrada: film-club.net