www.titlovi.com
ALŽIR 1954
DALEKO OD LJUDI
Prevod-intoxic...
Dakle...
Zašto istorija počinje 3000 pre nove ere?
Šta se pojavilo tada prvi put?
Naravno da znate. Učili smo o tome.
Salma? -Alati. -Ne.
To smo imali na početku praistorije. Pre dva miliona godina.
Jacin?
Pisanje.
Vrlo dobro, Jacin. Otkriće pisanja. U Mesopotamiji.
I takođe... Deco, obratite pažnju!
I takođe, nedaleko odavde, u Egiptu.
Hajde, Salah!
Reka Garone.
Rajna. Loara...
Samo trenutak.
Jahao si ovde? -Put preseca. -Stvarno?
Naoružan si?
Šta se dešava? -Dogodilo se 20 napada tokom protekla dva dana.
U kasarni Berzin, stražari su preklani.
Ubili su učitelja.
Podeli žito i idi.
Pođi sa nama u Tinguit dok ne bude prekasno.
Svi smo u istom loncu. -Ne mislim tako.
Hvala. -Sa zadovoljstvom. Izvoli, Madjid.
Uzmi.
Dva sata od El Ameura dovde.
Loše vreme, loša vremena.
Možemo li da ga odvežemo da popije čaj? -Naravno.
Koristile bi mi neke od tvojih jačih stvari.
Gde ideš? -Ovde.
Ovde? Prespavaćeš ovde? -Ja se vraćam u El Ameur.
On će da prespava ovde.
Moraš da ga sprovedeš do Tinguta. -Zašto ja?
Takvo je naređenje.
Ja sam učitelj, Balduči. -Mi to ne možemo da uradimo.
Moramo da pokrijemo čitav region. Loše je.
Jak si. Za dva dana ćeš se vratiti svojim učenicima.
Žao mi je, nemamo izbora.
On je pobunjenik? -Ne, mislim da nije.
Ipak, nikad se ne zna. -Šta je uradio?
Ubio je čoveka. -Koga? -Njegovog rođaka.
Mislim da je motiv bio krađa.
Ukradeno žito... U svakom slučaju, ubio je svog rođaka. Srpom.
Kao ovcu.
Govori li francuski? -Ni reč.
Dobar si čovek, Balduči, ali neću to da uradim.
Šta nećeš? -Da odvedem čoveka u smrt.
Ili na njegovo suđenje. -Ista stvar.
Veoma prosto, Balduči. Neću to da uradim.
Šta to radiš? -Odlazim. Imaš li oružje?
Neće mi trebati dva. -Neću, rekao sam ti.
Rečeno mi je da ga dovedem ovde. Sada je to tvoj posao.
Moraš s njim da budeš ovde večeras.
Hajde. -Nema potrebe.
Kako želiš.
Jedan savet... odvedi ga tamo.
Ili ćeš imati problema. Oni te ne vole.
Rado će ti zatvoriti školu bez francuskih učenika. Vidimo se.
Dođi ovamo.
Gladan? -Da.
Uzmi.
Uzmi ovo.
Pij.
Stavi ovo na čelo.
Hvala.
Ti govoriš francuski? -Da, malo.
Radio sam na francuskoj farmi.
Neću da govorim sa policajcem.
Drago mi je da ćeš ti da me odvedeš.
Neću da te vodim nikuda. Sutra, ideš sam.
Ima li koga?
Ko je to?
Ima li koga?
Budi se! Budi se! Hajde!
Sedi tu.
Šta hoćete? -Mi smo iz njegovog sela.
Pusti ga.
Zašto ga želite? -Ne tiče te se?
Želiš li napolje? Idi! Slobodan si.
Idi! -Ne, ne želim. -Predaj nam ga!
Odlazite! Ovo je škola!
Idite odavde! -Ima oružje!
Ne teraj me da te povredim!
Odlazite!
Vratićemo se!
Otići ćeš. Moraš da odeš pre nego što se vrate.
Izlazi, dođavola! Idi!
Odlazi!
Idi! Da li razumeš?
Gubi se!
Reaguj! Zar nisi čovek?
Ako odem, mrtav sam. -I ako ostaneš ovde.
Vodi me do Tinguit. -Ne.
Tamo je, na jugu. Jedan dan puta.
Prati put.
Čekaj!
Dođi ovamo!
Vodiš me do Tinguta?
Znaš šta te tamo čeka?
Da li uopšte razumeš? Sudiće ti.
Znaš šta te čeka?
Jedi. I pij.
Deco, danas nema nastave.
Hej, ti.
Zdravo, Frensis. -Renmi.
Da li ga je Balduči doveo ovde? -Da.
Renmova stoka je poklana.
Šta je on uradio?
Zašto?
Mi ćemo se pobrinuti za njega. -On nije poklao tvoju stoku.
Ubio je svog rođaka. -Zarobljenik je. Prepusti ga nama.
Žao mi je zbog tebe, Renmi, ali nije on. -Šta te briga. -Da, jeste.
Plašiš se da naljutiš svoje prijatelje? -To nije bio on.
Ne razumeš, Daru. Predaj mi ga. -Smiri se, hoće.
Uradi kako ti kažemo, prokletstvo! Zašto te je briga?
Spusti pušku. -Umukni, Daru!
Dođavola, Renmi, ne teraj me da pucam! Sada, slušaj.
Ubio je svog rođaka. U kom selu?
Jizer.
Idi i proveri.
Frensis, uzmi.
Sad idi! Sustići će vas.
Idite!
Žao mi je zbog tvoje stoke. Zaista.
Hajde, malo brže.
Dolaze.
Ne možemo da ostanemo na putu.
Ići ćemo preko planine.
Spusti pušku. Neću ti ništa. -Ne, ti spusti pušku!
Nisi mi neprijatelj. Spusti je! Nastavi svojim putem!
To je tvoja krivica. Čuješ li? Umro je jer si ti slabić!
Nemaš hrabrosti!
Čuješ? Nemaš časti!
Uzmi pušku.
I patrone.
Ne. Zadrži je.
Nije tačno da nemam hrabrosti ili časti.
Moramo da se vratimo u napušteno selo.
Došli sam iz tog pravca.
Mogli bi da nas primete. -Ili to ili da umremo od hladnoće.
To je kondenzovano mleko. Uzmi malo. Dobro je.
Sutra ću te ostaviti. Slobodan si.
Vratiću se u moju školu.
Da li je Tinguit daleko? -Ne verujem, dođavola!
Pusti Tinguit! Ne pričaj više o tome.
Žao mi je zbog svega ovoga.
Zašto si ubio svog rođaka?
Ako ukrade moje žitarice, ja umirem. Moji roditelji umiru...
Tvoja braća? -Da...
Umiru.
Zbog čega te onda traže? To znaju u tvom selu.
Ako neko ukrade tvoje žito, umrećeš.
Moja porodica...
Moja porodica nije mogla da plati 'Diju'. Krvavi novac.
Moji rođaci su morali da se osvete. Takav je običaj kod nas.
To je zakon. Ne možeš ga izbeći.
Mi ne možemo izbeći zakon.
Ipak želiš da izbegneš svoje rođake.
Ako me ubije rođak,
moja braća moraju da se osvete.
Oni su mlađi. Ja sam najstariji.
Ne želim to.
Ako pobegnem, osveta će pogoditi moju braću.
Rešenje je da budem ubijen od strane Francuza.
Bio si siguran da će te uhvatiti...
Sve si isplanirao.
Ti si najstariji, zoveš se Muhamed? -Da.
Da li tvoji roditelji znaju tvoju odluku?
Zato želim da idem u Tinguit. Odvedi me tamo.
Muhamed? -Ovde sam!
Moramo da idemo.
Šta je to? -Berouaga? -Da, zelena Berouaga.
Žvaći.
Nije baš dobra. -Gorka je.
Ali ti daje energiju. -Da, kao hleb. -Skoro.
Skoro isto.
Ne govoriš arapski kao emigrant. -Moji roditelji su radili sa Arapima.
Gde? -Nedaleko odavde.
Šta su radili?
Nisu moji rođaci.
Pozdravljam vas.
Nema nikog drugog.
On je moj stari učitelj. Štiti me.
Ima problema sa svojim ljudima. Ide u Tinguit da me sakrije.
Šta da radimo sa njima? -Idu sa nama.
Mogu biti od koristi.
Ubiće nas.
Ne znam.
Francuzi su u Ait Kermane.
Francuzi dolaze. Vraćamo se u Tamazgu.
Slimane. Slimane!
Daru? -Poznaješ ga?
Četiri godine u pešadiji tokom rata. Čitave italijanske kampanje.
Ne mogu da verujem. Da li si imigrant?
'Živeo treći puk'! -Živeo. Zašto si ovde, majore?
Šta je sa tobom? Šta to radiš? -Moramo da idemo.
Obećaj mi da nećeš pobeći. Ne želim da te vežem.
Pogotovo ne da pucam.
Pa? Šta je s tom školom? Učiš male pastire francuski?
Učim ih da čitaju. -Našim precima Galima?
Deliš žitarice i te stvari? -Da, to je ono što radim.
Mora da te tamo vole. -Nadam se... Zašto?
Radiš dobre stvari. Takav je odnos, zar ne?
Učim ih da čitaju.
A on? Zašto brineš o njemu? -Poveren mi je.
Šta ćeš da radiš sa njim? -Ne znam.
Nisam pomislio da ću ponovo videti ovo... rat.
Da li imaš dece? -Ne. Imam učenike.
Dugo si učitelj?
Od rata. -Da li si srećan tamo?
Da.
Zdravo, majore.
Zdravo, Madjer! Kako si? -Dobro.
Tvoj brat? -Dobro je.
Madjer! -Izvinite, gospodine!
Skoro svaki Alžirac iz naše jedinice je u pobunjenicima. Madjer, na primer.
Od masakra u Setifu.
Ovog puta si na pogrešnoj strani. -Nisam protiv nezavisnosti.
Onda nam se pridruži.
Pridružiću vam se na svoj način, obrazovanjem mojih učenika.
Tako da nauče da čitaju. -Postoji nešto važnije od učenja čitanja.
Želimo da vas isteramo. -Ti? -Rat je. Moraš da izabereš stranu.
Čiju stranu? Rođen sam 20 km odavde, moji roditelji su ovde sahranjeni.
Ne mogu da živim negde drugde. -Daru, volim te kao brata,
ali ako moram sutra da te ubijem, uradiću to.
Umreću, a nisam okusio ženu.
Nikada nisi bio sa ženom? -Ne -Stvarno?
Nisam mogao da se oženim.
Tu ti ne mogu pomoći.
Kako je? -Šta? -Voditi ljubav sa ženom?
Šališ se? -Ne.
To je...
To je nešto...
Voleo sam da se oženim.
Da li si ti oženjen? -Da, bio sam.
Oženio si se u Tingutu? -Ne, u Alžiru.
Katoličkoj crkvi u Alžiru.
Jesi li ikad bio u Alžiru? -Ne.
To je predivan grad. Gore iznad grada,
je velika crkva sa pogledom na zaliv Alžira.
Bilo je vetrovito tog dana. Morski vetar.
Bilo je prelepo venčanje.
Više nisi oženjen?
Izgubio sam ženu pre 10 godina. -Neka počiva u miru.
Da.
Imamo taoca. Ako nastavite da pucate, ubićemo ga!
Ne pucajte! -Ako se približite, ubićemo ga!
Želimo da ga vidimo!
Pokažite nam taoca!
Pokaži se! Idi do ulaza i vrati se. Idi!
Pokažite nam taoca!
Ako napraviš korak više, ubićemo te!
Ima li ih mnogo? -Nisam video.
Izađite jedan po jedan sa rukama iza glave. Nećemo vas povrediti!
Imate jedan minut! -Povucite se ili ćemo ga ubiti!
Vratite se u podnožje brda!
Jesi li povređen?
Tamo je drugi izlaz!
Ne pucajte! Predajemo se!
Pokažite se!
Priđite bliže!
Bacite oružje! Ruke na glavu!
Priđite!
Ruke na glavu! -Ja sam talac!
Ne pucajte! Ja sam talac!
On je sa mnom. Nije pobunjenik!
Ruke na glavu!
Pretresi ga.
Čisti su. -Prekini paljbu.
Istupi napred.
Ubili ste vojnike koji su se predali. -To nisu bili vojnici.
Pođi sa mnom.
Ako pobede pobunjenici, gde ćete se sakriti?
Poručnik Le Talek. Rečeno mi je da si rezervni oficir.
Da. -Major, zar ne?
Da li sam slobodan? -Proverili smo.
Poveren ti je zatvorenik. Utorak, zar ne?
Tako je. -Verovali su da si mrtav.
Idemo na sever. Nastavljamo sa čišćenjem.
Idi za Berzin. Ta oblast je obezbeđena.
Tamo nam je logor, sat vremena odavde.
Prati dolinu. Tamo te čekaju. Ili čekaj nas ovde.
Ovo smo našli kod njega.
Žalosno je što se veterani sada bore protiv nas.
Ubili ste ljude koji su se predali. To je ratni zločin.
Izvršavam naređenja. Moramo eliminisati sve teroriste u oblasti.
Bez zarobljenika. To i radim.
Ovo?
Nije trebalo da pucaš.
Idem dole sa njim. -Odgovara mi.
Jedinico, idemo!
Želiš da se ovo dogodi i tebi? Predaćeš se njima?
Živ si. Imamo sreće da smo živi!
Tvoja braća mogu biti mrtva ili nestala, ali ti si živ. Živ!
Živ! Da li razumeš?
Vićeš li tako na tvojim časovima u školi? -Ne.
Pa... malo.
Povremeno.
Gde smo?
Berzin.
Zašto?
Videćeš.
Poznaješ mesto?
Tu sam rođen. Moji roditelji su radili u dolini.
I tamo. I ja, kad sam bio mali.
Tamo? -Da. U vinogradu.
I na žetvi halfa trave.
Nikada nisam video da Francuzi žanju halfa travu.
Ne, to su bili Španci. Iz Andaluzije.
Zvali su nas 'Los Caracoles'. Puževi.
Naše kuće na leđima.
Za Francuze, bili smo Arapi.
A sada, za Arape, mi smo Francuzi.
Zdravo.
Zatvoreno je. Otvorićemo za dva sata.
Gospođica Martinez? -Da. Poznajem li te?
Da. -Ne sećam te se.
Prošlo je oko 30 godina.
Drevna istorija.
I za njega? -Da, molim te.
On je Muhamed. -Zdravo Muhamed. -Dobar dan, gospođo.
I...
devojka za njega?
To je sve što imam.
Mogu li da ostavim pušku
i platim ostatak kada se vratim? -Vratićeš se?
Da.
Daj mi pušku.
Dobra je. -Da.
Muhamed!
Daj mi ruku.
Ne brini, u penziji sam već odavno.
Hajde. Rafaela! Ovde je čovek za tebe.
Hajde.
Ne, hvala. -Da, hajde.
Nemam više novca. -Plaćeno je.
Plaćeno?
Prošlo je tako dugo...
U redu, ideš u Tinguit kao što je planirano.
Ili ne?
Blizu smo Tinguta?
Da.
Evo... Ovo je za tebe.
Našao sam ga.
Kada sam imao 8 godina. Doneće ti sreću.
Arapski novčić?
Uzmi ga.
Hvala, Muhamed.
To je Tinguit.
Velika zgrada levo je policijska stanica.
A ono je put ka pustinji.
Dan hoda odavde ćeš se sresti sa prvim nomadima.
Lepo će te primiti. Takav je njihov običaj.
Ne mogu.
Slušaj, Muhamed.
Radi šta hoćeš. Ako odeš u pustinju,
reći ću da sam te predao vojnicima i da su te ubili.
Neće više biti osvete. Ali živećeš.
Imaš moju reč. -Ne mogu.
Uzmi!
Možeš preživeti nekoliko dana.
Muhamed...
nemoj da se predaš.
Nema predaje. -Ali...
ako kažeš da si me predao, doći će po tebe. -To je moj problem.
Ne vraćaj se. Nikad.
Mogu li da te zovem Daru?
Srećno, Daru.
Veruj u Boga. Biće uvek s tobom.
Predaj Gospodu put svoj, On će učiniti.
Zamoli ga. I On će ti uslišiti.
U redu. Vreme za nastavu!
Zdravo, Meriem... -Dobar dan, gospodine. -Zdravo, Madjid, Omare...
Dobro jutro, deco. -Dobro jutro, gospodine.
Danas je moj poslednji dan sa vama.
Moram da idem. To već znate.
Voleo bih da bude uobičajen školski dan.
Veoma sam ponosan što sam bio vaš učitelj.
Planine Atlas.
"Mi smo stanovnici Atlaske gore"
.:Prevod -intoxic:.
Preuzeto sa www.titlovi.com