www.titlovi.com
MANČESTER NA MORU
Razume stvari o svetu koje ja razumem.
To čini moje postupke kako idem kroz svet...
Bolje radim stvari. Jer mi je sve iscrtano kao na karti.
Jesi li ikada gledao kartu? -Da, ali ne varam se. -Znaš li da gledaš kartu? -Da.
Tvoj tata je baš dobar tip,
ali ne razume dosta stvari o svetu koje ja razumem.
Moj tata je bolji. -Čekaj, nisam ti još postavio pitanje.
Slušaj me. -Tata je bolji. -Ćuti, tiše.
Nisam ti postavio pitanje. Nisam te pitao. Slušaj... -Šta?
Sve je u redu, ne brini. Slušaj...
Kada bi na ostrvo sa sobom mogao da povedeš jednog čoveka
koji bi te čuvao jer je u tom najbolji,
Otkrio bi ti kako da preživiš, učinio bi ostrvo dobrim mestom.
Pobrinuo bi se da budeš srećan. On je najbolji za taj posao, šta god bilo.
Između mene i svog oca, koga bi izabrao? -Tatu.
Ne vidim... Čekaj malo. Slušaj, mislim da grešiš.
Izbor je tvoj, ali želim da shvatiš nešto. Mnogo je...
Hej, podigni... Šta radiš? Ne možeš ostaviti ribu na palubi.
Ne znam što ne prestaje da kaplje. Celu noć... Kaplje, kaplje...
Popravljao sam prokletinju deset puta. -Treba vam novi gumica.
Je li to sve?
Gumica je istrulila po ivici, pa ne zaptiva.
Voda curi kroz nju.
Mogao bih vam sutra doneti novu.
Ili biste mogli da promenite celu slavinu.
Šta mi preporučujete?
Mogao bih prvo da zamenim gumicu. Ako ne upali, zamenićemo celu slavinu.
Ne možete da mi date stručnu preporuku?
Ne znam. Vi odlučite.
Sutra mi dolazi snaja s decom...
Moram da odvezem auto na servis...
Ne, to je bat micva najstarije ćerke moje sestre Džanin.
Radujem se što ću umirati od dosade.
Devojčica to ne želi, otac ne želi, a mene i ne pitaj.
Sedam sati vožnje.
Mogla bih da se ubijem.
Ali dobro, devojčice su slatke.
Tako mi je žao, Li. -U redu je.
Baš je odvratno. -U redu je.
Ne, reci mu da dođe. U redu, da.
Ali Sindi, moram ti nešto reći.
Zaljubila sam se u svog domara. Je li to bolesno?
Jesi li nekad imala fantazije o svom majstoru?
Neprijatno je. Jer mi upravo čisti toalet.
I ne mislim da sam trenutno najprivlačnija.
Da, možda. U pravu si, nije da sam ga upoznala kroz društvo.
U redu. Hvala, Sindi.
U redu, za dvadeset minuta. Ćao.
Sve je sređeno. -Mnogo hvala. -Nema na čemu.
Mogu li da ti ponudim nešto? -Misliš na savet?
Ne, mislim na napojnicu.
U redu. Hvala.
Laku noć. -Laku noć, ćao.
Koliko puta moramo da popravljamo te proklete cevi?
Svaki put kad se tuširam, ceo stan im poplavi. Izluđuje me.
Sutra ću vam dovesti vodoinstalatera.
Ali moramo razbiti pločice i pronaći gde curi jer je dole puno vode.
Kako znate da je problem kod mene?
Da ide odozgo, imali biste oštećenja na plafonu ili zidu, a sve je suvo.
Sjajno.
Možda je stvar samo u keramici. Celu kadu treba premazati.
Jeste li se kupali ili tuširali u poslednjih par sati? -Da.
Možda je samo u tome problem. -U redu. I kako ćete to saznati?
Možemo pustiti vodu da vidimo hoće li dole curiti.
Hoćete da se sad tuširam? -Ne.
Hoćete da se tuširam dok vi gledate hoće li procuriti u stan Fridriha?
Boli me kurac šta ćete raditi, gđo Olsen. Samo pokušavam da popravim curenje.
To mi se nije dopalo.
Kako se usuđujete da tako razgovarate sa mnom?
Gubite se iz mog doma.
U redu. -Gubite se iz mog doma dok nisam pozvala jebenu policiju.
U redu. -Čujete li me, rekla sam da odete.
Ne mogu. Preprečili ste mi put.
Koji ti je đavo? Ne možeš tako razgovarati sa stanarima.
Vidi, Li. Dobar si radnik, pouzdan, ali stalno dobijam ovakve žalbe.
Nepristojan si, zlovoljan, ne želiš da kažeš "dobro jutro". Mislim, daj.
G. Emeri, popravljam im cevi... Iznosim smeće, krečim im stanove.
Obavljam električne popravke, a obojica znamo da je protivzakonito.
Ovde navraćam jednom. Radim na četiri zgrade, a vi zadržavate zaradu.
Zato radite što vas je volja. -Da li bi se izvinio gđi Olsen?
Za šta?
U redu. Razgovaraću s njom.
Hej, Li. -Hvala. -Kako si? -Dobro.
Kako ide? Dobro? -Da.
Jesi li gledao utakmicu? -Jesam.
Misliš li da imaju šanse? -Ne. -Stvarno? -Da, propalo je.
Uprskali su prve dve, izgubiće i tri sledeće.
Hvala.
Bože, žao mi je. -U redu je.
Jesam li te zalila? -Da. U redu je. -Daj da uzmem salvete. -Dobro sam.
Leni, mogu li da uzmem nekoliko salveta? Hvala.
Evo. -Hvala.
Ne treba...
Kad sam te već zalila pivom, zovem se Šeron.
Da. Sve je u redu. -A ti si?
Ja sam Li.
Evo ga...
Kako si?
Kako si? -Dobro. Ako smem da pitam, znamo li se mi?
Ne bih rekao. -Ni ja. -Nismo se upoznali?
Ne, ne još. -Ne.
Koji kurac me onda gledate? -Molim?
Pitao sam, koji kurac me gledate? -Prošetaj odavde.
Ne izvinjavaj se tom seronji. -Nismo te gledali, ozbiljno.
Pustite me, moram u šetnju.
Hoću da se prošetam.
Halo, ovde Li.
Dobro. Kad se to dogodilo?
Kako je sad?
Ne, nemojte. Odmah dolazim.
Biću tamo za sat i po.
Dobro? Hvala vama, pozdrav.
G. Emeri, opet sam ja.
Nazvao sam Hozea, može da me pokriva bar do petka uveče.
Posle toga će Džin Mekdivi preuzeti, dok se ne vratim.
Ne bih ništa radio oko plafona Fridrihovih dok ne dovedete pravog vodoinstalatera.
Ali, šta ćeš...
Javiću vam čim budem znao više.
Biću u Mančesteru bar nedelju dana. Mnogo hvala, pozdrav.
Hajde!
Kreni.
Ćao, Li. -Je li mrtav?
Žao mi je. Preminuo je pre sat vremena.
Veoma mi je žao.
Jesi li ga video?
Ne, mislim... -Džordž ga je doveo.
Pregledali smo brod jutros i on je...
Ne znam. Jednostavno je pao. Mislio sam da se prvo šali.
Onda sam pozvao hitnu i...
To je sve.
Pozvaću dr Milera i reći mu da ste ovde. -Gde je dr Betani?
Na porodiljskom je. Evo ga.
Ja sam dr Miler. Razgovarali smo preko telefona. -Da, pozdrav.
Veoma mi je žao.
Hvala vam. -Pozdrav, Džordže. Kako si?
Super. Znate. -Tužan dan. -Da.
Gde mi je brat? -Dole. Možete ga videti, ako želite.
Šta mu se dogodilo? -Jednostavno srčani udar.
Srce mu je dosad već oslabilo. Jednostavno je otkazalo.
Žao mi je što niste uspeli da dođete na vreme, ali kao što sam rekao...
Jebeš ovo.
Oprostite. -U redu je, druže.
Je li neko zvao strica? Strica Donija.
Strinu i strica. Neko bi... -Ne, Li. Doni se zaposlio u Minesoti.
Već je dosta prošlo od tada. -U Minesoti? -Da.
Zaposlio se u nekoj službi u Minetonki u Minesoti.
Ako u možeš da veruješ.
Džo ti nije rekao za to? -Ne.
Mogu ga nazvati, ako želiš. Da mu kažem šta se dogodilo.
U redu, hvala. -Nema problema.
Reci mu šta se dogodilo. Reci da ću ga večeras pozvati.
Da porazgovaram s njim oko sahrane. Neko bi morao da pozove moju ženu.
Tvoju...
Bivšu. -Misliš Rendi? Rendi.
Da, oprostite, mislio sam na Rendi. -Već sam se setio. Pobrinuću se za to.
Hvala. -Nema problema.
Mogu li sad da ga vidim? -Naravno.
Mogu ovde da pričekam, ako ti nešto zatreba.
U redu.
Hvala.
Hoćeš maramicu? -Da, hvala.
Mogu li dobiti par maramica. Hvala, draga.
Žao mi je. -Daj, molim te.
Kako je doktorka Betani? -Odlično. Upravo je rodila dve devojčice.
Ajrin mi je to rekla. -Da.
Pozvaću je popodne, da je obavestim.
Bila je jako dobra prema njemu. -Jeste.
Bolest se uobičajeno naziva kongestivnom srčanom manom.
Bože. -Jeste li upoznati s njom? -Ne. -Zašto onda kažeš "Bože"?
Jer... šta je to? -Pokušava da objasni, dušo.
Žao mi je, dr Bet... -Betani. -Žao mi je. -Nema problema.
Znači, govorili ste...
To je postepeno slabljenje srčanih mišića.
Obično se javlja kod starijih ljudi,
ali u retkim slučajevima pojavljuje se i kod mlađih.
Neki ljudi žive do 50-60 godina uz samo povremeni napad,
ali većina ima periodične napade, kao onaj što ste imali u ponedeljak,
koji imaju simptome srčanog udara i dodatno slabi mišić.
Mogu vas onesposobiti na nedelju-dve,
tokom čega morate biti u bolnici da vam nadziremo srce
jer je tada povišen rizik ponovnog udara. -Bože...
Ali između udara se većina oseća zdravo. Praktično možete živeti normalnim životom.
Kako to mislite da neki žive 50-60 godina?
Govorite ukupno ili nakon dijagnoze? O čemu govorite?
I recite mi prokletu istinu. -Ukupno.
Za većinu s karakteristikama vaše bolesti...
Očekivani vek nakon dijagnoze je pet do deset godina.
Statistika ima široke varijacije. Vi niste statistika, vi ste pojedinac.
I još ne znamo šta će biti s vama.
Ali to nije dobra bolest.
Šta je dobra bolest? -Alergijski osip. -Atletsko stopalo.
To je komedijaška navika. -Eliz, molim te. -Zaboga. -Bože...
Kad ću na zelenu granu s vama? Dajte savet.
Eliz... -Tata... - Šta? Nije ništa skrivila.
Svi smo uznemireni.
Svi ćemo slušati, pitati šta god treba, i onda zajedno smisliti šta ćemo.
Zar ne? -Da. -Dobro.
Govorili ste, dr Bet... -Preziva se Betani. Potrudi se da zapamtiš.
Ne vidim humor u ovoj situaciji. -Eliz, moraš se smiriti.
Žao mi je, stvarno mi ne... -Ne, bilo je dosta.
Eliz, doneću ti čašu vode. -Tata, zaboravi.
"Zaboravi. Zaboravi." Kao ti... Svi bi trebalo da budu kao ti.
Dosadilo mi je da budem negativac. -Gospode bože, ko je ovde u bolnici?
U pravu si. Ja ću biti negativac, a ti budi u bolnici i objasni šalu svom sinu.
Ja odoh kući. -Dušo... -Ti ćeš kući?
Ti ćeš kući!? -Da.
Idem da je vratim. -Ko je jebe. -Prestani s tim.
Hvala ti, Toni.
Hvala, Kene.
Moram do Mančestera. Niko nije javio Patriku, zar ne?
Ne, tražili ste da vas sačekamo. -Da, hvala.
Kakva je sad procedura?
Sad se morate dogovoriti s pogrebnim preduzećem i oni će se pobrinuti za sve.
Ne znam ni jedno. -U redu, možemo vam pomoći oko toga. -Da.
Zatim će ga samo pokupiti? -Da.
Ja ih mogu nazvati. Reci mi ako ti treba neka pomoć. -U redu, hvala.
Da, moramo da razgovaramo o brodu i... internet stranici i sve to.
Naravno. Biću tu.
Moram tamo pre nego što se završi škola, pa...
Samo moraš da preuzmeš Džoove stvari. -Ovuda.
Samo potpiši ovde.
Gde su Džoove stvari? Plastična kesa koja je bila ovde.
Oprosti. Samo trenutak.
Gde su Džoove stvari?
U redu, to je dobro. Koči. -Ovako?
Da, ali drži palac s flaksa jer ako počne da vuče, iseći ćeš se. I znaš šta sledi.
Šta? -Ajkule će nanjušiti krv i raskomadati nam brod.
Neće. -Hoće. -Tata, hoće li? -Hoće, sine. -Začepi.
Video sam jato ajkula kako komadaju brod kao da je od kartona
jer je neki klinac bacio flaster u more. -O da, tako je.
Nisi. -Nekad je spas samo da se klinac baci u more da ih odvrati.
Začepi. Ajkule uopšte ne plivaju u jatima. -Šta?
Rekao je da ajkule ne plivaju u jatima. -Pametan mali. -Da, jeste.
Pametan klinac je baš ona vrsta kvalitetnog obroka
kakav ogromno jato ajkula traži kad kruži oko broda.
Striko Li, začepi. -Zagrizla je!
Popusti malo. I čuvaj jebeni palac.
Zagrizla je? -Gospode, ne udaraj me. -Nemoj da psuješ.
Popustite malo. -Upravljaj brodom, ne mešaj se.
Udica mora da se zarije. -Dobro smo, ćuti. Ne mešaj se.
Koja je to riba? -Velika bela. -Mora da je velika bela. -Začepite.
Možda je barakuda. Ko zna. -Nije morski pas.
Hajde, motaj. -Nije ajkula. -Prestani da pričaš...
Kako to da je onaj spojen? -Nije spojen, samo tako izgleda.
Pokušavam da te naučim ostrvima. Ovo je kupio neki bogataš da niko
drugi tamo ne bi sagradio kuću. Eto koliko je bogat.
Bejkerovo ostrvo, Ostrvo bede. Na njemu smo se tvoja strina i ja venčali.
Halo? -Ćao, dušo.
Suzi, tata je stigao.
Ćao, Suzi. Tata je kod kuće. -Ćao, tata. -Ćao, dušo
Zagrljaj.
Gospode bože, slomićeš mi vrat.
Li?
Da, ja sam.
Jesi li se zabavio? -Jesam. Gde ti je mama?
Upravo su otišli. -O ne...
I njoj je žao što se niste sreli. -Uvek postoji sledeći put. Jesi li se naspavala?
Da. Sve je odmor kad mi je mama tu. -Šteta. Ćao, Kari.
Ćao, tata.
Spusti me. -Hoću, opusti se. Samo da te poljubim.
Dušo. -Karen... -Zamalo da mi padneš na glavu.
Pravim frizerski salon. -Je li? Stvarno je dobar.
Hoćeš li mene da podšišaš? -Samo za devojčice. Žao mi je.
Razumem, dušo.
Mogu li da gledam TV da dobijem ideje? -Ne. -Da.
Izvoli.
Pusti me.
Bože...
Kako si?
Bolje. -Da? -Da.
Zvučiš bolje. -Jeste li onda upotrebili one mamce?
Da, jesmo.
Peti je ulovio ogromnu zubaticu. Devet kilograma. -To je sjajno.
Nikad u životu nisam video nekoga tako srećnog.
Lepo ti je ovde. Uredno.
Odjebi. -Kô u vrtiću.
Beži od mene. Prestani.
Nemoj. Stani. Molim te, bolesna sam.
U redu. Stvarno, skidaj se s mene.
Ćao, Steni. -Bože, pusti ga na miru.
Kako to da ne plačeš? -Tek sam ga smirila. -Zašto?
Nemoj ga podizati. -Kako to misliš? -Ako ne plaču, bolje ih pusti.
To je trebalo da uradimo tvoja mama i ja umesto što smo se venčali. -Daj, začepi.
Onda ne bi bilo ni tebe, ni tvojih sestara.
Mogao bih u miru da gledam utakmicu u dnevnoj sobi.
Znaš šta? Jebi se.
Gospode, Luiz. Ćao, mali. Bože, što si zgodan. Znaš li to?
Vidiš? Nisam ga rasplakao.
Gore i dole.
Ne plače. Jer umem s njim.
Kako je Džo?
Dobro. U redu je. Dobro mu ide.
I nije vam ponestalo piva? Izdržali ste ceo dan?
Da. Bili smo vrlo umereni.
Ne znam zašto se gnjavite da idete na brod.
Kako to misliš? Volimo more. -Je li? Koliko piva popijete na brodu?
Osam. -Osam? -Da, za sedam sati.
Što je... -Stvarno sam impresionirana.
1.1428572 flaša po satu.
Kao da uopšte niste ni pili.
Rekao sam ti da smanjujem.
Bože, ne. Šta si naumio?
Valjda ću se istuširati.
Rendi, kunem ti se... Trebalo je da mu vidiš lice.
Bio je tako srećan. Kao kad smo odveli devojke na ringišpil.
Bila je to čista radost.
Ma daj. Bolesna sam.
Stvarno sam... vrlo i teško... bolesna.
Teško mi je da dišem.
Nije u školi? Mislio sam da se škola završava... -Uveren sam da je... -Šta?
Oprosti, Pole. Telefon mi...
Oprosti. Ponovi. -U redu je. Uveren sam da je dosad već na hokejaškom treningu.
U hokejaškom timu je? -Da. I dobro mu ide.
Kako je Džo? Hoće li biti dobro? -Da, dobro je. Gde im je trening?
Je li u školi? -Ne, treniraju u Glosteru.
Oprosti, nije u školi? -Ne. - Šta... oprosti... -Čuješ li me?
Telefon... -U redu je. Čuješ li me?
U Glosteru je. U redu? -Razumem.
Igramo zajedno s Rokportom, ali su oni glavni. -Razumem, u redu. Hvala, Pole.
Da, naravno. Pozdravi Džoa. -Hoću.
Šta je bilo? -Džo Čendler je opet u bolnici.
Užasno. Ko je bio na telefonu?
Li Čendler. -Li Čendler? -Baš on.
Džastine, miči se s njega!
Prekinite s tim. Čendleru. Prekini!
Još jednom i ispadaš. Jesi li razumeo? Još jednom.
Jebeš me. -Šta si rekao?
Jebeš me u dupe. -U redu, ispadaš. Čendleru, na klupi si.
U redu. Pitaj da l' me zabole.
Šta si rekao?
Treneru, ono mu je stric. -Mora da mu je otac u bolnici.
Čiji otac? Čendlerov? -Da, dolazi samo kad...
Ima kongestivnu srčanu manu. Patrikov tata, ne Patrik.
Dakle, to je Li Čendler? Onaj Li Čendler?
Da, ali znate da je ta priča sranje? -Totalno sranje, treneru.
A da malo pripazite kako se izražavate? -Oprostite.
U redu. Ne gurajte nos.
Odmorite se. Pijte vode.
Ideš li da vidiš tatu?
Preminuo je...
Gospode, žao mi je što to čujem.
Radite šta god morate. Užasno mi je.
Zašto se ne bi... Presvuci se, pričaćemo posle.
Čekam te napolju. -U redu. Hvala.
Predstava je gotova.
Hajde, idemo. -Jesi li dobro, brate?
Ponesite štapove.
Vidimo se večeras? -Da, pričaćemo.
Drži se...
Poređajte se. Idemo.
Moram u bolnicu da još nešto potpišem. Hoćeš li ga vidiš?
Ne znam. Zašto? Kako izgleda?
Mrtvo.
Ne izgleda kao da spava ili šta već.
Ali ne izgleda ni loše.
Ne znam.
Ne moraš.
Ja sam hteo da ga vidim.
Možda ti ne želiš tu sliku u sećanju. Ne...
Ti odluči.
Šta hoćeš?
Hoćeš li da te vozim kući?
Hoćeš li da ja odlučim umesto tebe?
Hajde da idemo.
Šta kog đavola radiš? -Rekao sam hajdemo unutra.
Ne, rekao si, "Hajdemo", a onda izađeš iz auta...
Mislio sam, "Hajde da ga vidimo". Koji ti je đavo?
Mogao sam nogu da ti otkinem! -Izvini što sam se pogrešno izrazio.
Žao mi je, striko Li. -I meni je. Samo sam se prepao.
Da. Dobro, hvala.
Naravno.
Moraš otvoriti daljincem. -Nemam daljinac.
Ja ću otvoriti. Postoji šifra.
Je li u redu ako pozovem prijatelje? Rekao sam im da ću ih nazvati.
Samo izvoli. -I možemo li da naručimo picu? Ovde nema ništa za jelo. -Važi.
Kakvu želiš? -Bilo kakva je dobra. Hvala.
Bar nije patio. Gore je za porodicu, ali bolje za čoveka.
Bio je sjajan momak, Patriče. To mogu reći. -Sasvim sigurno.
Sećam se da nas je jednom...
Odveo nas je na brod u šestom razredu. -Sećam se toga.
Naterao nas je da nosimo prsluke.
Pitao sam, " U čemu je razlika? Ako brod potone, svejedno smo mrtvi." -Sećam se...
A on je rekao, "Prsluci su tu da olakšaju posao ajkulama."
Jebeni pametnjaković. -Stvarno je voleo te šale o ajkulama.
Zabavan čovek. -Bio je duhovit, čoveče. -Da.
Bio je i nežan. Kao njegovog sin.
Ima taj bivši kapetan svemirskog broda... -Gospode bože.
Opet sa Zvezdanim stazama? -Hoćeš li da začepiš? -Jebi se. Star Trek je sranje.
Retardiran si. -Star Trek je jedan od stubova moderne produkcije. -Je li?
Pričaj mi o Star Treku. Prosvetli me, šupčino. -Reći ću ti ovo...
Kako si, dušo? -Dobro. - Što je previše, previše je.
To je samo Star Trek. -Kako se usuđuješ? Daj umukni. -Jebeš Star Trek.
Svaki SF klasik koji voliš baziran je na Star Treku. -Star Trek je sranje.
Star Trek... -Retardirano. -Pa Drumski ratnik. -Retardirano. -Pa Matriks.
Retardirano sranje. -Obožavam Star Trek. Kako se usuđuješ?
Pitaj Patrika. On ga obožava. -Šta ti misliš o Star Treku?
Ne mogu da verujem da sad pričamo o tome.
Volim Star Trek. -Hvala.
Hej, striko Li. Je li u redu ako Silvi prespava? Tata joj je uvek dopuštao.
Zašto mene pitaš?
Bez razloga. Hvala.
Nije da će neko pitati,
ali roditelji joj misle da spava u prizemlju kad je ovde...
Ako dođe na tu temu, možeš li reći da spava u donjoj sobi?
Ja ih i ne znam. -Znaš. To su Mekgnovi, Frenk i Pet.
To je Silvi Mekgan? -Da.
Dobro...
Hoćeš li reći da spava dole ako nazovu ili tako nešto? -U redu.
Treba li da ti kažem da koristiš kondom? -Ne. Ja...
Da li bi to Džo rekao? -Ne. Mislim... Da...
Imali smo "razgovor" i sve to.
Dobro. -Samo mi daj na znanje ako budemo previše bučni.
Dobro... -Samo...
Misliš li da bi trebalo da nazovem mamu? Da je obavestim o tati.
Ja ne bih, Peti. -Da.
Niko ni ne zna gde je. -Da.
Da, znam. Samo sam se pitao šta ti misliš o tome.
Laku noć, striko Li. -Laku noć.
Hoćeš li se celu noć duriti jer ti je ispala loptica? -Ne durim se.
Umukni. Da si nosio bejzbol rukavicu...
Ubila bi maloga da donese bejzbol loptu. -Ne treba mi loptica, već imam jednu.
Hej, Eliz!
Sranje.
Dođi.
Li, hoćeš li da odvedeš Petija gore da se opere i...
Hajde, mali. -Hajde. Sve je u redu. Odmah stižem.
Hajde gore. Sve će biti dobro. -Mislim da si sjajno ispustio onu lopticu.
Beži.
Za Boga miloga.
Začepi više.
Draga mama,
Pišem ti kako bih te obavestio...
Beverli, Masačusets. Galaher pogrebno preduzeće, molim vas. -Dobro jutro. -Ćao.
Ja sam Li Čendler. Moj brat, Džozef Čendler je u mrtvačnici bolnice Beverli.
Hteo sam da pitam s kim treba da se dogovorim oko sahrane.
Da, hvala vam.
Da, upravo sam pričao...
Da, ja sam Li Čendler. Moj brat je u mrtvačnici bolnice Beverli... Da.
Razumem. Ja...
Zovem kako bih saznao šta mi je dalje činiti.
Vidim. U redu, hvala.
Imaš li salvetu? -Da.
Tako je. Ali, šta da radim da mu se telo prebaci...
Oprostite, g. Čendler. Mislim da Patrik to ne bi trebalo da sluša.
Ne, u redu je.
Zašto je skuplje prevesti njegove ostatke u Mančester?
Morate sedam minuta na autoput, zato je skuplje?
Koliko košta ako kola idu putem 157?
Gospode. Zar mu je to važno? -U redu je.
Hvala, striko Li. -Nema na čemu. -Hvala, g. Čendler. -Nema na čemu.
Zaboravićemo šta si rekao.
Zaboravićemo na tuču. Ali želim da uzmeš nekoliko dana pauze od treninga.
Ne želim te na ledu.
Da budem iskren, gospodine, dobro bi mi došla neka razonoda.
Led nije razonoda.
Kad si na ledu, moraš biti prisutan.
Pauziraj par dana pa ćemo pričati.
Slušaj...
Kad sam bio tvojih godina, takođe sam izgubio tatu. Znači...
Znam šta proživljavaš.
Ako želiš da dođeš da razgovaramo, ili ti treba neko kome ćeš se otvoriti,
ili samo da pričaš o glupostima, vrata su ti otvorena.
Smeta li ti ako pustim muziku? -Ne.
Sviđa li ti se ovaj bend?
Glavna gitara im je slaba, ali inače su prilično dobri.
Ne znam. Svi mi zvuče isto.
Gde smo krenuli? -Kod advokata.
Zbog čega? -Da nam pročita očevu oporuku.
Moram li da budem tamo? -Mislim da ne, ali bi trebalo.
Kome misliš da je ostavio brod? -Siguran sam da je sve ostavio tebi.
Ne razumem.
S kojim delom imate problem? -Ne mogu mu ja biti staratelj.
Mislim, ne mogu.
Pretpostavio sam da je Džo raspravio o tome s vama.
Ne.
Nije.
Ne.
Moram reći da sam donekle iznenađen.
Ne može živeti sa mnom, ja živim u jednoj sobi.
Ali Džo je odvojio sredstva za Patrikove potrebe. Hranu, odeću, itd.
A kuća i brod vam odmah pripadaju.
Ne mogu svaki dan putovati iz Bostona dok ne navrši 18.
Mislim da je ideja bila da ćete se preseliti.
Kuda? Ovde. -Kao što vidite, brat vam je sve pomno razradio.
Ali nije... -Da. -Nije mogao misliti na to.
"Daje mu se pet hiljada dolara za troškove preseljenja."
Takođe je odvojena mala svota na koju se možete osloniti.
Kao lični dohodak, dok se ne smestite. Pod pretpostavkom da prihvatite.
Šta je s mojim stricem Donijem i strinom Terezom?
Džou se činilo da Patrik nema neki poseban odnos s njima...
Nije mi jasno. -A sad su se, kao što znate, preselili u Viskonsin.
Minesotu. -Minesotu. Minetonka, Minesota. -Tako je.
Imao sam utisak da ste tokom godina mnogo vremena proveli ovde.
Ja sam bio samo rezerva.
Došao sam da čuvam Petija dok je bio u bolnici, a moj otac to više nije mogao.
Ali, to je trebalo da pripadne Doniju.
Ja sam samo rezerva.
Samo mogu da ponovim da sam iznenađen što Džo nije ovo proverio s vama.
S obzirom koliko je bio temeljan. -Jer je znao šta bih rekao da je pitao.
Još jednom! Samo još jednom. -Nema više, da je tako...
Samo se kloni ove strane i nećeš kući u suzama.
Može li to malo tiše, debili? Klinci mi spavaju.
Baš mi je žao, Rendi. -Žao nam je... Nisam mislio... -Li.
Hoćeš li da oteraš ove kretene iz moje kuće, molim te?
Hoću. Stvarno hoću..
Ne može ona tako s nama.
Da, nismo mi kreteni.
Ne zajebavam se. Dva sata je ujutru.
Neka se kreteni obuku i odjebu odavde.
Obučeni smo. -Nije tako mislila. Posle će se izviniti.
Idemo. Vidimo se posle.
Već su otišli.
Li...
Hvala što si bio domaćin, mali. Reci Rendi da nam je žao.
Ne vozi kad piješ. -Baš nam je žao!
Vidiš li Jupiter? Gledaj put!
Hej, Tomi. Hej, Džo. Oprostite, još jednom.
Samo napred. Tamo je Jupiter, idiote. Tamo je Severnjača. Baš tamo.
Gde? -Prema severu.
Ujutru ću počistiti. -Vidiš li Jupiter, seronjo?
Ma daj.
Jebi se. -Ma daj.
Li...
Li, niko ne može da razume ono što si prošao, ako smem da kažem.
I ako stvarno misliš da ne možeš preuzeti ovo...
To je tvoje pravo. -Ko bi ga onda dobio?
Patriče, mogu li ti doneti sok ili nešto drugo? -Ne, hvala.
Ne znam šta je po sredi s Patrikovom majkom. -Ne.
Ne znam ni gde je ni u kakvom je stanju. -Ne.
To nam nije opcija.
Deca su mi unutra!
Gledaj, Li...
Zašto jednostavno ne bi... -Hvala ti, Ves. Javiću ti se.
Biću ovde.
Dobro smo se izludovali. Bilo je piva...
Neko je slao džoint u krug, a i bilo je i kokaina.
Kokaina? -Da. -U redu, nastavi.
U svakom slučaju...
Naša soba je u prizemlju, a klinci spavaju na spratu,
pa ih je Rendi sve oterala oko dva sata.
Ili tri ujutro. I...
Vratila se nazad u krevet.
Ja sam se popeo gore da proverim klince i prokleto je bilo hladno gore.
Ali nisam mogu da upalim centralno grejanje
jer isuši Rendi sinuse i zadaje joj jake glavobolje.
Sišao sam zato dole i upalio vatru u kaminu.
Seo sam i gledao televiziju, ali nestalo je piva.
I dalje sam nemiran kô zec.
Ubacio sam par cepanica u vatru.
Tek da se kuća ugreje dok me nema.
I onda...
Pošao sam u prodavnicu. Previše sam bio pijan i nisam hteo da vozim.
Krenuo sam peške. Oko 20 minuta u oba smera.
Negde na pola puta...
Nisam mogao da se setim jesam li stavio zaštitnu pregradu na kamin.
Ali računam u redu je.
Produžio sam prema prodavnici.
I...
To je sve.
Mora da se cepanica otkotrljala na pod.
Vatrogasci su rekli da su izvukli Rendi.
Ležala je onesvešćena u prizemlju. I...
Onda je peć eksplodirala. I nisu mogli da se vrate unutra. I...
To je sve čega se sećam.
U redu, Li. To je sve, zasad.
Pozvaćemo te ako iskrsne još nešto što želimo da te pitamo.
Pod pretpostavkom da te forenzički nalazi oslobode sumnje, što mislim da hoće.
I, to je sve?
Gledaj, Li, teško si pogrešio. Kao i milioni ljudi sinoć.
Nećemo te razapeti. Nije zločin zaboraviti da staviš pregradu na kamin.
Šta pričate? Mogu da idem?
Ako ne iskrsne nešto što već ne znamo, da.
Imaš li nekoga da te odvede kući? Je li Džo ovde? Tvoj stari?
Da.
Dobro.
Pištolj!
Molim vas.
U redu, idemo.
Ćao.
Gde smo krenuli? U sirotište? -Začepi.
Šta sam skrivio? -Samo budi tih.
U redu, imamo puno posla. -Šta s brodom? -Pričaćemo s Džordžom.
Nema smisla zadržati ga. Niko ga neće koristiti. -Ja hoću. -Mora da se održava.
Održavaću ga. -Ne možeš sam.
Zašto? Brod je moj. -Maloletan si, ne možeš sam da ploviš. Poveren je meni.
Šta to znači? -Ja uplaćujem, odgovaram za inspekcije,
znači da sam ja odgovoran dok ne navršiš 18.
Smeš li da prodaš brod bez moje dozvole?
Ne znam, sigurno ću to razmotriti. -Nema šanse.
Tako si samouveren. Nema ko da ga vozi, 16 ti je. -Ove godina dobijam dozvolu.
Maloletan si. Ne možeš voziti komercijalno plovilo.
Zasad ja moram da vodim troškove. a neću biti ovde! -Koga briga gde si?
Peti, kunem ti se, odvaliću ti glavu. -Divan roditelj. -Šta si rekao?
Rekoh, divan roditelj. -Jebi se! Ne mešaj se, seronjo!
Odalami me u lice. Hajde, odalami me. -U redu je.
Da te odvalim u lice, seronjo!? -U redu je. -Samo napred. -Hvala, u redu je.
Striko Li, jesi li ti iz temelja poremećen? -Seronja.
Ulazi u jebeni auto.
Ne mogu da poslušam tvoju naredbu dok ne otključaš vrata. -Začepi.
Neće motor koliko sutra crći, ali Džo je rekao da se kvari kô skot.
Predviđena su neka sredstva... -Hteli smo da pogledamo ovog vikenda...
Stvari malo vise u vazduhu.
Mogu da se pobrinem za opšte stanje, ali motor će kad-tad otkazati.
Pobrinuće se za to. -Nema novca za novi motor.
Osim ako Džordži zna nekoga ko bi hteo da ga kupi.
Čekaj malo, neću da ga prodam. -Ionako ćemo biti u Bostonu.
Šta? Otkad treba da budemo u Bostonu? -Samo se smiri.
Šta god odlučite, isušiće vam džepove ako bude samo stajao ovde.
Još ne znamo šta ćemo.
Uvek može spavati kod nas ako bude dolazio za vikende.
Hoćeš li da mu budeš staratelj?
Ne želi da mi bude staratelj. Ima četvoro...
Sad već pokušavamo da se rešimo dece. -Samo pokušavamo da rešimo logistiku.
Gusto smo spakovani... -Gospode, hoćeš li prestati?
Ali uvek će imati kauč kod nas. Znaš to, zar ne? -U redu je. Znam to.
Uvek je dobrodošao. -Razumem. Znam. Hvala.
Imaš li ti oštećenje mozga? Ne možeš tako da pričaš s ljudima.
Ako ne želiš da se staraš o meni, ne smeta mi. -Nije to. Samo logistika.
Samo sve moram da razradim. -Kako? Poslaćeš me u Vonkatonku kod strica Donija.
Minetonka. Minetonka, Minesota. -U redu, nebitna razlika.
A šta je s mojom majkom?
Sudija to nikad ne bi dopustio. Uostalom, niko ne zna gde je.
Ja znam. U Konektikatu. Bar je bila prošle godine.
Otkad to znaš? -Poslala mi je mejl prošle godine, pa sam odgovorio.
Znaš za i-mejl? -Je li ti otac znao da si u kontaktu s njom? -Šališ se?
Možemo li da hodamo? Smrzavam se.
Sve što znam je... -Znam, znam...
Pijanica je, luda je. Ostavljala je pseća govna po podu.
To je poslednje što bi ti tata hteo. -Odjednom ti je stalo šta bi on hteo?
Gde ćemo sad?
Pogrebno preduzeće. -Sjajno.
Gde smo krenuli? -U Beverliju je.
Nema pogrebnih preduzeća u Mančesteru? -Ne.
Groblje je ovde.
Hajde samo da obavimo to.
Dole na jugu ima mnogo...
Rani severnjaci su...
Izumrli su. Nisu s tog područja.
Zanimljivo je. -Šta im je bilo mrsko kod nas?
Sklapali su dogovore tokom rata.
Mnogo puta bi došli ovamo, izdržali jedan dan i otišli.
Nekad je porodica previše disfunkiconalna.
Ljudi ne mogu zajedno da dođu ni na pogreb.
Čoveče, šta je s tim tipom i njegovim pretvaranjem da je ozbiljan i tužan?
Ne znam. -Zar ne shvata da je ljudima jasno da ovo radi svaki dan?
Ne znam.
Zašto ne možemo da ga pokopamo? -Previše je hladno.
Zemlja je tvrda. Pokopaće ga na proleće. -Šta će do tada s njim?
Staviće ga u frižider.
Jesi li ozbiljan? -Da.
To me izbezumljuje. -Nije bitno.
Samo malo...
Mislim da sam parkirao na onoj strani. Oprosti.
Šta je s onim malim parnim bagerima? -Šta?
Jednom sam video jedan na groblju Nju Hejven.
Iskopao je savršenu rupu za dve sekunde.
Ne znam ni kako bih ga unajmio, ni koliko bi koštalo.
Zašto se ne bismo raspitali?
Jer ne može da se koristi teška mašinerija na istorijskom groblju Rouzdejl. -Zašto?
Jer su tamo sahranjeni važni ljudi i potomci ne žele da im tela potresaju bageri.
Zašto ne možemo da ga sahranimo negde drugde?
Jer je to parcela koju ju Džo kupio. Ne pitaj me zašto.
Ali ako želiš drugačiji aranžman, da ga sahraniš negde drugde,
da pričaš s pogrebnikom, pozoveš crkvu i razgovaraš s ocem Martinom,
saznaš koliko će koštati i sve isplaniraš, samo izvoli.
U suprotnom, ostavi kako je. -Samo kažem da mi se ne dopada što je u frižideru.
Da...
Ne dopada se ni meni. Ali to nije on, jer ga više nema. Samo njegovo telo.
Samo kažem da me izbezumljuje.
Dođavola, gde sam parkirao?
Ne znam, ali voleo bih da se setiš jer mi se dupe smrzava.
Nemaš normalan zimski kaput?
Da, imam. -Zašto ne nosiš rukavice s prstima?
O bože, jebote. Gde sam parkirao prokleti auto?
Dođavola, što je hladno. -Šta ti je sa zimskom jaknom?
Ozbiljno, Peti? -Samo upali grejanje. -Upaljeno je. -Pojačaj malo.
Do kraja je. -Duva led na mene. -Treba mu vremena. -Kad si nabavio auto? 1928?
Gde je konj koji je došao s njim? Može nas zagrejati dahom. -Kunem se bogom...
Znam. Zašto ne bismo tatu držali ovde naredna tri meseca. Uštedeo bi.
Hoćeš li začepiti o frižideru?
Hoćeš da doživim nervni slom zbog pogrebnika i sahrane? Koga je briga? -Ne želim.
Dobro, toplije je.
Imam probu s bendom. Hoćeš da me odvezeš kući po stvari, a zatim kod devojke?
Naravno.
Je li to ista devojka koja je prespavala kod nas?
Ne, to je bila Silvi, ovo je Sendi.
Ne znaju jedna za drugu. Molim te, nemoj ništa reći ako dođe na temu.
Neću.
Imaš li zbilja seks s tim devojkama? -Nije baš da samo igramo igrice.
S obe?
S obzirom da je Sendina mama tu, nekako...
Stvari moraju da se odvijaju krišom.
Šta to znači? -Znači da radim na tome.
Moram pobeći. Moram pobeći.
Stanite. Oto, čoveče, šta radiš? -Šta sam uradio?
Debelo kasniš, čoveče. -Ne kasnim.
Malo kasniš, Oto. -Moraš da pratiš bas.
Hajde, čoveče. Samo me prati. -Idemo. -U redu. Oprostite.
Hajde. -U redu je. -Hajde, idemo.
U redu, društvo. Idemo opet. -Oto, jesi dobar?
Mi smo Stentorijan.
Je'n, dva, tri. -Moram pobeći...
Ćao, jesi li ti Li? Ja sam Džil, Sendina mama.
Mislim da završavaju. Hoćeš li da uđeš na pivo ili nešto drugo?
U redu je. Hvala.
Htela sam da ti izjavim saučešće za Džoa.
Bio je sjajan čovek.
Nema ih mnogo poput njega. Bio je divan otac.
Hvala.
Htela sam da pitam Patrika hoće li da ostane na večeri.
Ako ti to odgovara. Hoćeš li da nam se pridružiš? Skuvala sam previše.
U redu je. Samo ću se vratiti da ga pokupim. Kad da se vratim?
Ne znam. Devet, pola deset. Radiće zajedno domaći. Navodno.
Nema problema, vratiću se u pola deset. -Važi.
Ako se predomisliš u sledećih deset minuta, unutra smo.
Važi. Hvala.
Gospode, kako se ovo otkopča? Odrao sam kožu sa zglobova.
Samo izvuci ruku.
Hoćeš li, molim te, izvući ruku iz pizde? -Dobro.
Sad skidamo pantalone? -Ja skidam svoje, ne znam šta ćeš ti.
Skidam ih i ja.
Hajde.
Moraš se prvo izuti. Gospode! -Pokušavam.
Klinci, dođite na večeru.
Hvala, mama. Odmah stižemo. -Da. Hvala, Džil.
Samo trenutak. Moram da se odjavim.
Hoćeš li začepiti, nije retardirana. -Zašto me gnjaviš?
Ne gnjavim te. Uvalićeš me u nevolje.
Neću. -Hoćeš.
A šta ćeš onda?
Kako ide domaći iz matematike? -Dobro. -Jako frustrirajuća. -Dobro.
Oni algoritmi su blagi užas.
Ovo je stvarno dobro, Džil. -Hvala, Patriče.
Je li ovo domaći karbonara sos? -Gospode, umukni.
Nije. -Mogao bih se zakleti. -Gospode.
Šta je? -Kakva si uvlakač. -Sendi!
Jer cenim kuvanje tvoje majke?
Laku noć. -Laku noć.
Zar me nećeš pitati šta sje bilo? -Ne želim da znam. -Izgleda da ne.
Hajde.
Halo? -Halo, Li? Rendi je.
Halo? -Oprosti, tu sam. Ćao. Kako si? -Dobro. A ti? -Dobro.
Samo zovem...
Džordž mi je rekao za Džoa. Samo sam htela da izrazim saučešće. Nadam se da ti ne smeta.
Ne, u redu je. Hvala, ne smeta mi. Kako si?
Nisam dobro baš trenutno.
Valjda je to trebali da predvidimo, ali i dalje je teško poverovati. -Da.
Kako je Patrik? -Dobro je. -Mislim, očigledno...
U redu je. Mislim, znaš kakvi su klinci, teško je reći. Ne otvara mi se puno.
Ali izgleda dobro. Ima mnogo drugova. -To je dobro.
Da, jeste. -Ne znam jesi li već isplanirao sahranu,
ali takođe sam htela da pitam... Ako ti ne smeta, htela bih da dođem.
Da, u redu je. Ne smeta mi. -Važi, hvala. Mnogo mi znači.
Trebalo bi da dođeš. Javiću ti kad će biti. -Hvala.
Smem li da te pitam... Kako si?
Ne znam. Kako si ti? -Ne znam.
Dobro nam ide.
Verovatno bi trebalo da ti kažem. Biću... Zapravo, trudna sam.
Je li? -Da, trbuh samo što mi nije pukao.
Nisam to znao.
Nisam znala treba li to da ti kažem, ali...
Ne, u redu je. Čestitam.
Hvala. Verovatno bi i sam zaključio kad me ugledaš. -Da.
Samo sam htela da kažem... Znaš...
Zapravo... Oprosti, prekidam te... Moram da idem, malo kasnim...
Samo sam htela da proverim da je u redu ako ja i Džoš dođemo na sahranu. -Sasvim.
Hvala, Li. Blagosloven bio.
Pozdrav. -Ćao.
Kako se držiš? -Šta je bilo? -Ne.
Rekao sam, "Kako se držiš?" Glupo pitanje. Jesi li jeo?
Ne. Jeo sam malo sira. -Jeo si sira? Seronjo?
Srediću ti nešto. -Ne želim...
Džanin! Siguran si? -Šta? -Nema veze.
Šta? -Zaboravi. Preskoči. -Ne čujem ni jednu jedinu reči šta govoriš. -Šta?
Je li Li jeo? -Nije... Šta?
Je li Li jeo? -Nije, ne želi. -Postaviću mu tanjir. -Zaboravi, ne...
Ne treba. Ne želi ništa.
Je li u redu ako pozovem Silvi?
Koja je ta?
Ona sa... smeđom kosom.
Ne. -Kako misliš "ne"?
Ne sviđa mi se. Ne želim je sad u kući. -Zašto? Ne moraš ni da pričaš s njom.
Oprosti. Idi kod nje. Ili zovi nekog od drugova.
To je to.
Da li bi tvojoj mami bilo u redu da dođem tamo?
Nemam pojma.
U redu. Pričaćemo sutra.
Pa, ne mogu ni ja njoj.
Izvini za to.
Hoćeš li tu da spavaš? -Da, zašto ne?
Mislio sam da bi hteo da spavaš u tatinoj sobi.
Zašto? Želiš li to? -Samo je bolja soba.
A on je ne koristi. -Dobro, spavaću tamo.
Ionako nećemo još dugo biti ovde, -Neću da se selim u Boston, striko Li.
Ne želim sad o tome. -Rekao si da ti je ostavio novac da možeš da se preseliš.
Da, to ne znači... -Šta uopšte imaš u Bostonu? Domar si.
Pa šta? -To možeš biti bilo gde. Gomila začepljenih klozeta i odvoda po gradu.
Ne želim da prič... -Svi drugovi su mi ovde. U hokejaškom timu sam. Košarkaškom.
Sad moram da održavam naš brod. Radim na Džordžovom brodu dvaput nedeljno.
Imam dve devojke i bend.
Ti si domar u Kvinsiju. Šta te briga gde živiš?
Moram u krevet. Laku noć.
Gde ćeš da prenoćiš? -Ne znam. U motelu.
Kad ćeš me pozvati? -Kad dođem u motel.
Ako se ne javiš do devet, zovem policiju. Razumeš? -Da.
Patriče, dođi da se pozdraviš sa strikom Lijem. -U redu je.
Nije. Patriče! -Stižem.
Videću ga... -Dođi ovamo.
Ćao, striko Li. -Pozdrav.
Koji đavo...
Peti? -Mislim da nešto nije u redu sa mnom. -Šta to? Je li ti pozlilo?
Ne znam.
Osećam se stvarno čudno. Mislim da imam napad panike.
Kako to misliš? -Ne znam.
Možeš li da skloniš to, molim te? -Šta?
Ne znam, ne znam. -Hranu?
Čudno se osećam. -Hoćeš li da se rešim hrane?
Patriče. -Ne znam. -Hoćeš li da te odvedem u bolnicu? -Ne znam.
Hoćeš da ti pozovem drugove? Šta hoćeš? -Ne znam, ne znam...
Peti, jesi li otišao da spavaš? -Pusti me na miru.
Ne mogu te pustiti da držiš vrata zaključana. -Samo idi.
Hoću, samo otvori vrata. -Jebi se.
Gospode, koji je tvoj problem? -Rekao sam da otvoriš vrata. Imaš li nervni slom?
Treba li da ideš u bolnicu? -Ne, ne. Samo sam se izbezumio.
U redu, dobro. Ne mogu te pustiti izbezumljenog iza zatvorenih vrata.
Ako ćeš se izbezumiti svaki put kad vidiš smrznuto pile,
mislim da bismo trebali u bolnicu. Ne znam ništa o ovome.
Samo mi se ne dopada što je u frižideru.
To si jasno rekao. Ne sviđa se ni meni. Ništa tu ne možemo.
Neću te gnjaviti. Samo ću sesti ovde dok se ne smiriš.
U redu, mirniji sam. Hoćeš li otići, molim te?
Ne.
Kul je.
Koliko ti plaćaju?
Minimalac plus soba.
U redu.
Idemo da kupimo nameštaj. -Imam nameštaj.
Nemaš. Ovo se ne računa kao nameštaj.
Ovo nije soba.
Idemo da kupimo nameštaj. -Sjaši s mene.
Peti. Dođi, idemo.
Idemo.
Eto ga.
U redu. -Bolje?
Da, bolje.
Slušaj...
Možemo ostati ovde dok ti se ne završi školska godina.
To će mi dati vremena da pripremim stvari u Bostonu.
Možda možeš da radiš s Džordžom preko leta. I nećeš preko noći promeniti život.
U redu?
Pitaš li me ili govoriš šta će biti?
Govorim ti da je to... -Zašto te onda briga je li mi to u redu?
Udaljeno je 45 minuta. Možeš navratiti kad god... -Iz Kvinsija? -Da.
Treba sat... Šališ li se? Treba bar sat i po. -Ne... -S obzirom na saobraćaj.
Ne bih stigao za pola sata ni da letim svemirskim brodom!
U redu. Jebeš to.
Treba mi novac za ručak.
Hej, Patriče.
Hoćeš li da ideš na mjuzikl? -Razmišljam o tome. -Važi, ćao.
Jesu li ti i to devojke? -Sanjaju o tome.
Zar ti Džordž ne plaća za rad na njegovom brodu? -Da, ali to štedim. -Za šta?
Za novi motor za brod.
Ideš li na mjuzikl?
Ma daj...
Daj!
Halo? -Halo, Li?
Li, jesi li ti?
Halo?
Šta ti je s rukom?
Posekao sam se. -Ne bih znao da nisi rekao.
Ima li razloga što mi nisi rekao da je mama pokušala da me dobije?
Napisala mi je da si joj spustio.
Živi u Eseksu. Želi da dođem na ručak i upoznam njenog verenika.
Mislio si da ne može da stupi u kontakt sa mnom?
Spustio sam jer nisam znao šta da joj kažem.
I nisam ti rekao jer nisam znao šta tebi da kažem. Žao mi je.
Ne možeš me sprečiti da pričam s njom. -Briga me šta ćeš.
Ne, ali ne dozvoljavaš mojoj devojci da ostane.
Toliko mrziš moju mamu da nećeš da mi kažeš ni da je zvala.
Pre bi me odvukao u Kvinsi i upropastio mi život nego prepustio nekom drugom.
Nema nikoga drugog. -Mogu da živim u Eseksu s mamom.
Ne možeš. -Ako više nije alkoholičarka i želi da ostanem s njom,
to nam rešava sve probleme. Mogu istim busom u istu školu.
I mogu zadržati drugove i brod, a ti se možeš vratiti u Boston
i povremeno proveriti kako sam ako želiš. -Ne mogu to da uradim. -Zašto?
Peti, žao mi je što sam joj spustio.
Nazvaću je. Ako mi se učini iole pristojnom,
možeš otići na ručak s njom i njenim verenikom. To je sve.
Ne želim više o tome.
U redu. Čim budemo na otvorenom, otvori motor i videćemo šta se može. -Važi.
Li? -Hej. Ko bi rekô? -Kako si? -Dobro. A ti? -Dobro.
Bilo mi je žao kad sam čuo za Džoa. -Znam, hvala.
Kako je Patrik? -Dobro. -Je li? Dobro.
Šta se događa? Šta... -Vratio sam se. Mislim da ostanem preko leta.
I pitao sam se imaš li neki posao da preuzmem? -Naravno.
Volter je u Bostonu. -Je li? -Vratiće se sutra pa navrati.
Vraća se sutra? -Da, nazovi ga. -Hoću. -Da, dobra ideja. -Važi.
U redu, lepo je videti te. -Hvala, Džeri.
Ne želim ponovno da ga vidim ovde.
Ćao Patriče, vidimo se sutra. -Ćao.
Hoćemo li gledati utakmicu u nedelju? -Naravno.
Hoćemo li igrati hokej? -Hoćemo. -Ćao, Patriče. -Vidimo se.
Kako je motor?
Džordž kaže da klipovi samo što nisu probili blok.
Nažalost, to je problem.
Ne možemo priuštiti brod ako ga ne možemo voziti.
A to ne možemo s pokvarenim motorom. -Hajde da dignimo kredit.
A čime ćemo ga vratiti? -Iznajmićemo ga dok ne vratimo. Očigledno.
Nažalost po tebe, ja sam ti zadužen za finansije dok ne napuniš 21-u.
I ne želim da podižem ogromne kredite na tvoje ime.
Imam probu s bendom. Možeš li me odvesti kući po stvari, a zatim do Sendi?
Naravno.
Zašto ne odeš na vozački, nisam ti ja šofer.
Jer sam obećao tati da neću voziti do sedamnaeste.
Dobro, onda ćemo se držati toga.
Hoćeš li da ostaneš na večeri? Mislim da se sviđaš Sendinoj mami.
Ne sviđam se. -Saznao sam suprotno.
Ovo bi moglo biti dobro za obojicu.
Stvarno ne bih.
Možeš li bar da se družiš s njom pola sata da budem sa Sendi,
a da joj mama ne kuca na vrata svakih 20 sekundi. -Ma daj.
Samo treba da pričaš s njom. Zašto mi ne bi jednom pomogao,
umesto da me vučeš do advokata, pogrebnika, i mrtvačnice.
Uostalom, vrlo je prijatna.
Reci mi zašto? -Zašto?
Zašto?
Zašto ti trebam? Zašto me želiš? Zašto... -Stanite, stanite.
Oto, čoveče... -Šta je, prespor sam? -Prebrz si, vučeš nas.
Debelo si prebrz. -Prebrz sam? -Druže, ideš daleko ispred mene. Hajde!
Momci, pustite ga na miru. -Druže, imaš li ozbiljnu želju ili ne? -U redu.
Ne treba da ga gnjaviš. -Sjaši s mene. -Opustimo se svi. Hajdemo...
Idemo ispočetka.
Mi smo Stentorijan.
Patrik mi je među omiljenima.
To je dobro.
Kako ide gore, društvo?
Ide dobro, hvala. Ali usred nečega smo.
Upravo rasturamo razlomke.
Bar znamo gde su, zar ne?
To je istina.
Kroz koliko ih još moraš proći dok ne izabereš dobitnika?
Voleo bih tebe da vidim kako bi ga koristila pored tolikog ometanja.
Jebem ti. -Šta je bilo? Jesi dobro?
Spotakao sam se na jebenu kuću za lutke. -Bože, jesi li je slomio?
Ne znam. Ja sam, inače, dobro. -Bože, baka mi ju je dala kad mi je bilo pet.
Doslovno ju je imala kao devojčica. -Zašto je onda na jebenom podu?
To je kuća za lutke. Tamo se igra s njom. -Sendi, šta se događa tamo?
Ništa, Patrik je samo nabio prst na bakinoj kući za lutke. Ali, sve je u redu.
Ta je kućica pripadala mojoj mami. Ako misliš da je polomiš...
Niko je ne lomi... -Ne brini, Džil. Dobro sam, prst će mi biti u redu.
Hoćeš li me jebati ili nećeš? -Hoću.
Mogu li ti doneti još jedno pivo? -Ne treba.
Hvala.
Izvinjavam se na trenutak. -Naravno.
Jesi li ga stavio? -Jesam. To je čudo. -Dobro, požuri.
Samo trenutak. Miči se s mene. -Sendi, žao mi je...
Šta ima? -Stvarno mi je žao, znam da pokušavate... da radite.
Ali ne mogu još dugo da sedim dole. -U čemu je problem?
Ne želi da priča. Već pola sata pokušavam da započnem razgovor.
Jesi li ozbiljna? -Shvatam da nisam najzanimljivija osoba na svetu,
ali jako je neprijatno. -Šta se događa? -Ne može da uvuče u razgovor tvog strica.
On voli sport. -Žao mi je da upropastim stvari, ali koliko će vam još trebati?
Možete li da upaliti utakmicu... -Žao mi je. -Daj ćuti. Mama, u redu je.
Mnogo si pomogao. -Nisam tražio da budem s njom. -Ne možeš da ćaskaš?
Kao svi odrasli ljudi na svetu. -Ne. -Da pola sata pričaš o dosadnim sranjima?
"Šta je s tim kamatama?" "Izgubio sam karticu autokluba".
Kao svi drugi? -Ne, žao mi je.
Ti si jebeni seronja.
Gde je rekla da živi? Ovde nema nijedne kuće. Ničega.
Zar živi u vreći za spavanje? -Ulica Pidžon Hil 119.
Ulica ili Pidžon Hil drum? -Ulica. -U redu, Pidžon Hil ulica?
Pidžon Hil dvorište? -Ulica. Ulica. -Pidžon Hil drum? -Ulica.
Dobro. -Pidžon Hil ulica. Ovo je Pidžon Hil drum. Nemaš nikakvu navigaciju?
Imam neku kartu kô iz crtaća... -Hoćeš da ja ukucam? -Ne treba.
Hvala.
Slušaj... Jesi li nervozan? -Naravno.
Jesi li ti nekakav genije? -U redu, zaboravi.
Samo mi pošalji poruku ako postane čudno. -Važi. Hvala.
Bože dragi, je li to moj Patrik? -Ćao, mama.
Baš sam srećna.
Uđi.
Dobrodošli u moj dom.
Patriče, ovo je moj momak. Džefri, ovo je Patrik.
Sjajno je konačno te upoznati, Patriče. -Drago mi je.
A ovo je Li. -Hej. Dobrodošao.
Hvala. -Džefri. -Li.
Li, jesi li siguran da ne možeš ostati na ručku? -Jesam.
U redu.
Dođi.
Jeste li sigurni da ne mogu pomoći oko nečega? -Ne. Hvala, dušo.
Tvoj posao je da se opustiš. To ti je primarni zadatak. Važi?
Važi, zaista ću prionuti na to.
Samo sam se šalio.
Znam da jeste, i ja sam.
Kako se slažete? -Super.
Ne moraš biti toliko pristojan. -I nisam.
Da li bi oprao ruke pre ručka? -Da.
Zahvaljujemo ti na darovima koje ćemo obedovati. -Amin. -Amin.
Možeš reći "amin", Patriče. Niko ne pokušava da te regrutuje.
Rekao sam amin. -Jesi li? U redu. Nije da moraš.
Znam. Samo sam rekao tiho.
U redu je, dušo. Znam da ću ti biti šokantna. Na mnogo načina.
Nadam se da će to biti pozitivan šok. -Da.
Želiš li još nešto? -Nadam se da je sve dobro.
Da, sve je super. -Ne moraš biti tako formalan.
Nisam. -Mama želi da se osećaš...
Samo kažem da... je ovo i tvoj dom.
Želim da bude. I... znam...
Znam da su ti stvari drugačije i...
Samo... Ne znam. -U redu je.
Šta učiš u školi, Patrik? -Uobičajene stvari.
Znate šta, odmah ću se vratiti. Treba li nekome nešto iz kuhinje?
Ne, hvala. -Ne treba mi.
Jesi li uzeo boranije?
Nisam još. Hvala.
Samo...
Samo da vidim šta radi tamo.
Kakva je bila?
Ne znam, prilično nervozna. -Je li?
Kakav je bio onaj tip? -Vrlo hrišćanski nastrojen.
Znaš da smo i mi hrišćani? -Znam.
Svestan si da su katolici hrišćani? -Da, svestan sam.
Zvuči kao da joj ide bolje. Ne pije.
Nije u ludnici.
Vau.
"Vau" šta?
Učinićeš sve da me se rešiš? -Šta? -Čuo si me.
To nije istina.
Dragi Patriče, pišem da ti zahvalim za danas.
Poseta je mnogo značila tvojoj mami. Oboje smo zahvalni na ljubavi i poverenju
koje si iskazao voljom da joj se vratiš u život.
Ali bilo bi nepošteno prema tvojoj mami požurivati je u izazovima pred njom.
Zato ću te zamoliti da se ubuduće prvo obratiš meni
kako bi dogovorio buduće posete. Nadam se da ovo nećeš shvatiti kao uplitanje...
Gde su ti prijatelji večeras? -Ne znam.
Zašto ne nazoveš onu Sendi? Pitaj hoće li navratiti. -Ne, hvala.
Ali dobar pokušaj.
Koga ćeš upucati? Sebe ili mene?
Znaš li koliko vrede? -Ne.
Da probamo da ih prodamo da bismo kupili polovni brodski motor?
To je stvarno dobra ideja.
Ovo je sjajno. -Da. -Hoćeš li da voziš? -Dobro.
O bože, oprosti. -U redu je, samo ga ispravi.
U redu je.
Moram da obavim neke stvari. Vraćam se za par sati. Da vam donesem nešto?
Ne, hvala. -Ne treba, g. Čendler. -Hvala.
Sve isplanirano. -O čemu pričaš?
Je li? Kako je Silvi Mekgan? -Ko? -Samo otvori vrata.
Li.
Ćao. -Ćao.
Rejčel, ovo je Li. -Ćao.
A ovo je Dilan.
Ne vidiš ga najbolje. -Ćao, Dilane.
Baš je lep.
Rendi, hoćeš li da se vratim autom po tebe. -Da.
U redu je, ionako moram da idem -Zapravo, možemo li malo da popričamo?
Naravno.
Doći ću za nekoliko minuta. -Hvala. -Drago mi je. -Takođe. -Brzo se vraćam.
Nemam ništa veliko da kažem. -U redu je. -Samo...
Znam da si bio ovde... -Samo pomažem Patriku da se smesti.
Izgleda da mu je dobro. S obzirom na sve.
Mislim da jeste.
Verovatno ne znaš, ali...
Ostala sam u kontaktu s Džoom. -Znao sam to. -Čudno mi je da vidim Patrika bez...
U redu. Nisam znala.
Možeš da ga vidiš ako želiš. Ja... -Mogli bismo nekad zajedno da ručamo?
Misliš na nas dvoje? -Da.
Jer...
Rekla sam ti mnogo užasnih stvari. -Ne...
Ali znam da nisi...
Možda ne želiš da pričaš sa mnom. -Nije to. -Dopusti da dovršim.
Međutim...
Srce mi je bilo slomljeno.
Uvek će biti slomljeno.
I znam da je i tvoje slomljeno.
Ali nemam to breme...
Rekla sam stvari zbog...
Trebalo bi da gorim u paklu zbog onoga što sam ti rekla. Samo... -Ne, ne, ne...
Rendi, ne. -Samo mi je žao.
Ne mogu da obja... -Volim te.
Možda ne bih to smela da kažem. -Smeš. -Samo...
Oprosti. Moram da idem. -Ne bismo mogli da ručamo zajedno?
Stvarno mi je žao, mislim da ne. Hvala ti na svemu što si rekla...
Ne možeš samo umreti. -Neću... neću...
Dušo... -Želim da budeš srećna...
Vidim te kako hodaš okolo. I samo želim da ti kažem...
Želeo bih da pričam s tobom... -Ali, Li... -Molim te, ja...
Li... -Pokušavam... -Li, moraš... ne znam šta...
Ne želim da te mučim. -Ne mučiš me, ali...
Samo želim da ti kažem...
da nisam bila u pravu. -Ne, ne.
Ne razumeš. Nema... Nema ničega unutra.
-To nije istina.
Ne razumeš. Ne znam šta da kažem... -Naravno da razumem.
Znam da razumeš, ali...
Moram da idem. Žao mi je.
Žao mi je.
Pardon. -U redu je.
Hoćeš da se biješ?
Pazi. Pazi. Razdvojite se.
Razdvojite se! Mičite se s njega! -Jebeš ga! -Razdvojite se! -Šupčina!
Vodi ga odavde, Džordž. -To je brat Džoa Čendlera. Odbijte.
Smiri se. -Jebeš ga!
Rekao sam, smirite se. Pobedili ste. -Jebeš tu šupčinu!
Pobedili ste. U redu? -Jesmo li dobri?
Jebeš ga!
Mičite se s njega.
Da li bi trebao u bolnicu? -Mislim da ne, ništa nije slomljeno.
Čime su ga tukli, bejzbol palicom? -Svi kažu da je prvi počeo.
Gde je Patrik? -S klincima. Poslao sam ih po hamburgere.
Ne, ne. Miruj... -Sedi. U redu je.
Ja ću da platim. -Skloni to, u redu je.
Skloni pare, hajde.
Pokrio sam. Ja častim.
Skuvala sam ti kafu. Dođi. Popij ovo.
Hajde.
Hajde, druže. -Popij kafu.
U redu je. Doneću ti led za lice. Važi?
Mogu li ti doneti nešto, striko Li?
Ne. Hvala, druže.
Dobro. Idem u krevet.
Laku noć. -Laku noć.
Tata?
Da, dušo? -Zar ne vidiš da gorimo?
Ne, dušo. Ne gorite.
Požar, požar.
Striko Li, kakav je to smrad? -Samo mi je zagoreo sos. Sve je u redu.
Da...
Dobio sam posao u Bostonu. Počinjem u julu.
Kakav posao? -Domar, hauzmajstor.
Ali ovog puta imam samo dve zgrade, pa...
I koji si divan bostonski kvart odabrao da u njemu živimo?
Nijedan. -Kako to misliš? -Ne moraš da se seliš u Boston.
Ja ću biti u Čarlstonu, a Džordž će preuzeti tebe.
Šta?
Pričao sam s njim prošle nedelje. Objasnio sam mu situaciju.
Džordži mlađi ide na fakultet na jesen, a Džimi će diplomirati dogodine.
Možemo iznajmiti ovu kuću dok ne napuniš 18, a onda se možeš vratiti u nju ako želiš.
Kad napuniš 21. možeš je prodati. Ili zadržati. Kako god želiš.
Definitivno moramo iznajmiti brod kad prođe leto.
Kao što smo već raspravili.
Ali kad dobiješ dozvolu, možemo...
Smislićemo nešto kad se to dogodi.
I dalje sam poverenik.
Ali sve finansije koje je Džo uredio za mene preneće se na Džordža.
U suštini, sve će ostati isto, osim što ne moraš da se seliš.
Ali... Ko će... Hoće li mi oni biti staratelji ili ćeš ti...
Usvojiće te.
To je samo kako sam zamislio.
Ne moraš. Od tebe zavisi.
Znači, samo ćeš nestati? -Ne.
Ne.
Uredili smo tako da možeš ostati ovde.
I zaista im drago da budeš s njima. Obožavaju te. -Znam. Sjajni su, ali...
Zašto ne možeš da ostaneš? -Daj, Peti...
Ne mogu to da savladam.
Žao mi je.
Šta misliš? -Mislim da će vam biti dobro.
Jesi li ti jedan od sinova Stena Čendlera? -Da, ja sam Li.
Nekad sam igrao šah s tvojim ocem. Davno.
Bio je izvrstan šahista. -To je on.
Nije više živ, zar ne? -Nije.
Njegov sin je nedavno preminuo, kako čujem? -Da, moj brat Džo.
Vrlo privlačan čovek.
Da.
Moj otac je preminuo 1959. Kao mladić.
Radio je na tunolovki.
Ustao je jednog jutra. Malo nevremena, ništa dramatično...
I nikad se nije vratio.
Bez signala. Bez poziva u pomoć.
Niko nikad nije saznao šta mu se dogodilo.
Iznajmljuje se.
Kupiću sladoled. -Samo izvoli.
Hoćeš li mi dati novac?
Da.
Kad bi trebalo da se uselim kod Džoržija? -U julu.
Još nemam ni mesto gde ću stanovati. -Ne daju ti stan?
Da, ali tražim jedan s dodatnom sobom.
Soba s kaučem na izvlačenje ili... -Za šta?
Da ponekad možeš da mi dođeš u posetu.
Ili, ako ćeš da gledaš koledže u Bostonu, da možeš da prespavaš. -Neću studirati.
Onda ću imati dodatnu sobu za svoja sranja.
Moramo li sad o tome? -Ne.
Sjajno si bacio.
Pusti je.
Pazi glavu.
Preveo i sinkronizirao: yazavats
Preuzeto sa www.titlovi.com