U glavnim ulogama:
RASTANAK NA PLAŽI ČESIL
U ostalim ulogama:
Dakle, mi smo u E.
Tonik. - Ne, E.
U redu, E.
Dakle, četiri štangle toga, znaš tu vrstu predmeta,
"Probudio se jutros, sa teškom glavoboljom,"
a zatim u A.
Sub-dominant.
"Probudio se jutros, sa teškom glavoboljom,"
Ista stvar, drugi akord, vidiš.
Lukavo.
Onda opet nazad u E...
Ovo je emocionalni šamar, koji doseže sve do B.
Dominant.
A on kaže, otprilike, ovako:
"Reći ću toj ženi, što radi u dve smene," nazad do A,
znaš, "ona me dovodi do ludila"
a onda ta mala divna stvar, preokret na sedmom B...
Sniženi sedmi bi možda bio bolji.
A to te opet vraća do E.
A da li te ja...? - Šta?
Dovodim do ludila.
Pa, zapravo, da.
Režija:
Snimljeno po romanu Jana Mek Juana
Premijer, ser Herold Mekmilan,
imao je razgovore u Vašingtonu
sa Predsednikom SAD, g-dinom Džonom Kenedijem.
Ključna tema njihovih razgovora bio je nacrt Ugovora o zabrani testiranja...
Nemoj večeras. Hvala ti.
Savršeno.
Slušaj ovo!
Lepi mikrotonovi...
Mjauču kao mačke u februaru.
Voleo bih da si čula celu stvar.
Zaista mi ne smeta, ako želiš tu smotanu osobu.
Ili je to Elvis?
Čak Beri.
U redu je, nema ga. Otpevao je svoje.
Iskreno, znaš, mislim da je...
On je sasvim...
Sasvim... šta? - Nekako veseo.
Čak Beri?
Šta još?
I, onako... poletan.
Znaš...
Ja mislim da si ti najnezgodnija osoba u zapadnoj civilizaciji.
Ali me voliš.
Zato te i volim.
Znaš, Florens, bilo je prelepo.
Ništa nismo uprskali!
Čak se i moja majka ponašala kako treba.
Da li misliš da ona zna šta se dogodilo?
Pojma nemam. Možda i zna.
Jadni Edvard...
Polako.
Hvataj je!
Prokletinjo.
Daj to ovamo.
Slušaj, ja sam odlučila.
Ako budemo imali devojčicu, daćemo joj ime Kloi.
Kloi.
Da, lepo je.
Dođavola. Ignoriši.
Treba da vidiš ko je.
Dobro veče, gospodine. Večera koju ste naručili.
Ne ovako rano...
Gospođo.
Pažljivo. - Gospodine.
Uh, ne, možda...
Pritvori taj prozor. - Gospodine.
Ne baš toliko. - Oh, u pravu ste.
Malkice još. Da, to je to. Hvala ti.
I povuci zavese. - Svakako, gospodine.
Samo povuci zavesu...
Da budu jedna naspram druge. - Da, gospodine.
Stolice. - Ah.
Čestitamo Vam sklapanje braka!
Zaista je dobro.
Hvala, gospodine.
Da li ćete...
Da li ćete da stojite tu celo vreme?
Imamo da poslužimo još teleću šniclu, gospodine,
pa ćemo se udaljiti.
Volim te.
I ja...
Hvala.
Ako vam bilo šta zatreba, gospodine,
samo povucite onaj kanap za zvono. Jako.
A sad uživajte u svemu, gospodine.
O, da.
Laku noć.
Oh.
Da.
Izvinite.
Hvala vam.
Devojke! Devojke, možete li da siđete? Treba mi vaša pomoć.
O, Gospode...
U baštu, molim vas.
Mardžori. - Bila je tamo.
Mogla je da me čuje. - Herijet.
Sve je u redu. - Dođi, Herijet, potrebne smo tati.
Brzo u baštu.
Mogla je da razume šta joj pričam. Ona me je slušala.
Znam, znam. Ali, isto tako je mogla da te razume i obučenu.
Ne, ali njoj treba da opšti sa nekim.
Sada su noći kraće i ona ne spava toliko dugo.
Ali, ne želi da siđe.
Ne. Nikad ona neće sići.
Sasvim smo sigurni.
Mardžori Mejhju, zbog tebe ću zaglaviti na robiji.
Devojke, pomozite mami da se obuče.
Hajde, mama.
Da li znaš da, što dalje ideš plažom,
kamenje postaje sve veće.
Da?
More je udaralo hiljadama godina i napravilo kalibraciju kamenčića.
Tako da ovdašnji ribari, po povratku sa mora,
po mrklom mraku tačno znaju gde su.
To se ovde priča, svakako.
Mogli bismo opet da odemo tamo.
Ne misliš, valjda, odmah. - Što da ne?
Uzmemo vina, malo voća.
Neće pasti mrak još dugo.
Da, ali šteta je da ostavimo sve ovo...
Nisam nešto ni gladna, posle svadbenog ručka.
Da, ali, Flo, oni su prošli dosta ružnoga. Ne možemo prosto...
Znam, ali na onoj plaži je toliko lepo...
Ali, sad smo ovde...
Mi smo tu...
A ti si tako lepa.
Stalno mislim o tome, koliko si lepa, a...
Možda i jesam. Mislim na...
O, Gospode.
Izvini. Ja... Da li sam naporan?
Naravno da nisi.
Znaš šta,
Mogu da ih zovem da ovo odnesu, pa da nam vrate podgrejano.
Onda možemo biti napolju, koliko god ti hoćeš.
Nemoj, baš sam glupa.
Iskreno, Edvarde, ne bih mogla da podnesem onu dvojicu u sobi.
Ne treba ni minut. Uopšte nema problema...
Edvarde, molim te, nemoj
Gospode...
Imamo prvu svađu.
Florens, nemamo. - Imamo. Zato što sam sebična.
Iskreno, nemamo. Ti nisi sebična.
Imamo, imamo.
A za sve je kriva moja glupost.
I šta je rekla većina u Aldermastonu,
o tom čudesnom Berlinskom zidu, prošlog meseca?
Malo nezgodno za levičare, zar ne?
Mrzimo ga. Svi ga mrze.
Cela zemlja je pretvorena u zaroblje- nički logor pod kontrolom Sovjeta.
Dobra reklama za socijalizam.
Kako je bilo u školi? - Dobro. - Milion ruskih vojnika
raspoređeno je čitavom dužinom granice. - U redu.
Šta misliš, šta ih sprečava
da pošalju svoje tenkove na sever nemačke ravnice?
Zdrav razum, rekla bih.
Zdrav razum? Koješta! Sprečava ih bomba, ta koju vi želite da zabranite.
Komunizam i ne krije da je oličenje ekspanzionizma.
Naše nuklearne bombe su ono što ih odvraća. Prosto k'o pasulj, draga moja.
Dobro je da nas se plaše.
Sećate se da sam vam pre par meseci spominjala dečka koga sam upoznala?
Zvala sam ga da dođe sutra na čaj.
Dečka? - Da li je on bitnik?
Ne.
Brada i sandale? - Ne.
Čime se on bavi? - On je bitnik.
Prekini. On je poput mene, upravo je diplomirao.
Koji koledž? - UCL.
Ali, mila, to je London.
Za sinove trgovaca. Florens!
Tamo se školuju prilično dobri inženjeri.
Tačno tako.
Čime se bavi njegov otac?
Misliš, da li je radnička klasa, ili je "naš nivo"?
Da. Manje-više, to je ono na šta sam mislio.
Njegovo otac je direktor Osnovne škole u Henliju.
A šta je ono u čemu tvoj mlađani prijatelj može da nađe sebe?
Nisam se bavila analizom njegove perspektive.
Nisam tačno odredila njegov društveno-ekonomski status.
Nisam ga zvala u kuću da me prosi. Zvala sam ga na čaj. Na čaj.
Vrlo dobro.
Dodaj mi novi zeleni... Kako se ono zvaše?
Mangetout.
Rekla bih da je to bilo onog dana, kada sam kupila svoju prvu kartu za voz.
Mora da sam imala trinaest godina.
Kad sam stala u red, srce mi je tuklo kao ludo.
Prethodne noći sam preslišala svoj tekst u spavaćoj sobi,
poput velikog monologa u Šekspirovom komadu.
I, kad sam stigla na red i progovorila drhtavim glasom,
"Mogu li dobiti dečju kartu do Londona?"
Nisi napravila ni najmanju grešku!
Zatim sam zakoračila prema onoj ogradi, sa kartom u ruci
i pomislila: "To je to."
"Eto me, idem u beli svet, odrasla sam osoba!"
A kod, mene...
U to vreme sam saznao, šta se zaista dogodilo sa mojom mamom.
... tako da sad imamo Holmana Hanta na zajam u Njujorku,
Berna Džonsa na zajam u Edinburgu,
pa sam odlučila da ne selim Ticijane ni Rubense, kao što su tražili.
Ali i da donesem iz skladišta dva veličanstvena Učela...
Ne znam tog Učela. - Oh, mili! Slavan je!
Pionir perspektive iz XV veka,
matematičar u suštini... - Bolje se malo skloni od voza.
Posebno se istakao slikajući životinje.
Ptice. Pejzaže. Drveće u prirodnoj boji.
Ti bi se, Lajonele, oduševio da vidiš sve to...
Odrastao sam pored majke u takvom stanju.
Prihvatio sam je takvu kakva jeste.
Svi smo je prihvatili.
Ali, od trenutka kad je izgovorio tu užasnu frazu,
sve se promenilo.
"Oštećenje mozga."
Odjednom sam je video kao što je vide svi drugi ljudi.
To mora da ti je teško palo.
Ti si tako dobar prema njoj...
Moja majka se samo pretvara da ima "oštećenje mozga".
Čudno, ali to je bila neka vrsta olakšanja.
Doživeo sam ovo...
Taj prostor se otvara oko mene.
Ona je imala oštećenje mozga, ja nisam.
Ja nisam bio ona,
ja nisam bio moja porodica, ja sam bio ja.
Bio sam nekako uzbuđen, kao da je moj život počeo ispočetka.
Ed! Još jedna pošiljka. Izgleda da je ona prava!
Prelomni događaj, ha?
Ovaj, Teri, mislim da ću...
Reći ćeš mi sutra. Srećno!
Ne mogu da verujem.
Mama!
Mama, slušaj.
Da li me slušaš?
Ona sad ne izgeda ovako. To je njen budući izgled.
Novotarija. Specijalna kamera, koja ti kaže kako će ona izgledati jednog dana.
Ovo je veoma važno.
Spusti to za trenutak.
Slušaj me.
Dobio sam desetku, mama.
Najvišu ocenu.
Tako je, sine. Videla sam te. Posmatrala sam.
Reci mi sad. Žuta, poput ove, ima dve stvari.
Značenje i broj.
Sad znam broj...
Sedam, mama.
Sedam.
Ne mogu da se setim značenja.
Ana? - Gore sam.
Herijet? - Reci?
Ana, Herijet, dobio sam desetku.
Da li je to dobro? - To je najbolje.
Onda će tata biti srećan.
Kad se vraća? - U osam.
U devet. - U devet.
Vas dve biste trebale da budete napolju. Lepo je vreme.
Previše toplo. - Previše dosadno.
Zdravo. Da li je Tobi tu?
Kada ga očekujete?
G-đa Devenport?
Edvard Mejhju, Henrijev kolega sa fakulteta.
Da li je kod kuće?
Finska?
DANAS U 14.45 OKSFORDSKA GRUPA ZA NUKLEARNO RAZORUŽANJE
Razmisli malo o tome, Florens.
Kad bi pala na Sent Džil, napravila bi krater prečnika 800 metara,
trideset metara dubok,
i grad bi ostao pust hiljadama godina
zbog radioaktivnosti...
Zdravo.
Želiš jednu brošuru?
Tu ti je sve o hidrogenskoj bombi, kad bi pala na Oksford.
Ne mogu da zamislim ništa bolje.
Da li ćeš zameriti, ako ti nešto kažem?
Moram to nekome da kažem. - Reci mi.
Rekao bih da se znamo?
Upravo sam saznao, dobio sam desetku,
iz istorije.
To je fantastično.
Hajde da se malo pozabavimo organi- zacijom ovog skupa, hoćemo li?
U redu.
Dakle, radi se o tomovima istorijskih knjiga,
ne o nekim velikim ljudima,
nego o onima iz njihove senke,
epizodnim likovima, koji su izbledeli.
Kao onaj što je jahao non-stop od Londona do Edinburga,
da javi Kralju Škotske da je Elizabeta mrtva
i da je sad on Kralj Engleske.
Mislim da je to briljantna ideja.
Mislila sam da će sve biti jasno, kad objave moje rezultate.
Ali, nije tako.
Još uvek gluvarim naokolo.
Poput mene.
Mogla bih da sviram u nekom lošem plesnom orkestru u hotelu kod Slou-a.
Ali, ono što zaista želim je da radim sa svojim kvartetom.
Šta je to?
Dve violine, viola i čelo.
Zovu nas "Kvartet iz Enismora".
Tada bi tatica morao da me podrži, a on i ja se baš ne...
Šta imaš završeno?
Molim?
Stepen tvog muzičkog obrazovanja.
Pa, zapravo, identičan tvom.
Gospođici Florens...
Ponting.
Gospođici Florens Ponting.
U znak vašeg hvale vrednog dostignuća.
Svaka čast!
Hvala ti.
Florens, vidi...
Ja te volim.
Ti si tako...
Mislim da... Moram da te poljubim.
I ja volim tebe.
I ja...
Ja...
Šta ti je, mila?
Ništa.
Edvarde...
Molim? - Izvini.
Šta ti je?
Pa...
Prosto, mislim...
Znaš, ovde nije nešto posebno komforno, da bismo mi...
Ovaj, ti... ti misliš...
Da, naravno, hajde da...
Dođi, onda.
Samo ću ovo da ti skinem, a zatim...
Mogli bismo u krevet...
Dobro...
Zatim, mislim da bih ja... Moje cipele.
Ja ću to da uradim.
Biće bolje.
Izvoli, počni. Šta je ono, zbog čega ga voliš?
Jedan. Nećeš da hvataš beleške?
Jedan, ne liči ni na jednog drugog.
Niko ne liči. - Iznenadila bi se.
Dva,
u svakom trenutku u džepu ima knjigu iz istorije i naliv-pero.
Tri,
on zna imena drveća, cveća i sazvežđa.
I on nosi patike, nikad cipele.
I njegove čarape nikad nisu uparene. - Tačno.
I on ne zna šta je croissant, a šta baguette.
Eto, zato ga volim! - A da li znaš kako ga mama zove?
Gospode. Kako?
Čula sam njen razgovor sa Iris Mardok.
Rekla je da je on naš mali seljak!
Takav je.
Prvi put, kad si me pogledala...
Ugledala sam čoveka, koji ne nosi jaknu.
Šta još? - Prevelika košulja,
ramena pala do laktova,
a krajevi ti vise. - Koješta.
Pantalone sa štepom na kolenu,
a duga kosa, samo što ne pada preko ušiju.
Šta još?
U redu.
Svidelo mi se kako si stao na ulaz one prostorije
i bacio pogled na prisutne, kao da poseduješ to mesto.
Ponosan.
Ne, mislim, drčan.
Samo sam imao potrebu da nekom kažem,
bilo kome, da sam dobio najvišu ocenu.
A zatim si spazio mene i odlučio da držiš pogled na meni.
Bacila si pogled i odlučila da nisam vredan tvog drugog pogleda.
Da li si odmah pomislila da je to ljubav na prvi pogled?
Dakle?
Zaista počinjem da mislim da je bila.
Nije loše, za sada.
Šta je ovo?
Kvintet?
Rekli ste da ću ja odlučiti, šta ćemo sledeće da sviramo...
Ali, ovo znači, da nam treba još jedna viola.
Još jedna osoba. To će da promeni sve.
Previše je rano. - Pozdravite Elzbet,
na trećoj godini je, strava kako svira.
Zdravo.
- Zdravo.
E, pa dobro. Počinjemo. Čarls, sad si glavni.
Vidim i sam.
Sviramo malo sporije, nego što je naznačeno.
Ponovi.
Nežno. Kao pitanje.
Serije pitanja.
Ljudi misle da si stidljiva,
ali ti si, zapravo, tvrd igrač, zar ne?
Mogu li te častiti pićem?
Kasnim na posao.
VIGMOR KOCERTNA DVORANA - Ulaz za umetnike -
Svi umetnici u zelenu sobu, molim vas!
Možeš li minut, Florens?
Koristi zglob, Florens.
Polovina okreta svaki put, nije uopšte komplikovano.
Želiš li da saznaš tajnu?
Da.
Ja se, zapravo, po malo bojim.
I ja... čini mi se.
Ja ću da... - Samo...
Za boga miloga, Florens, samo budi mirna.
Okreni se.
Nemoj mi to pokidati, molim te... - U božju mater!
Kakav nespretni idiot. Ne mogu da uradim ni najprostiju stvar. Cibzar!
Meni nešto fali.
Sedi malo na krevet.
Ponekad si tako nezgodan.
Deluješ kao da bi udario nekoga. - Stvarno?
Lice ti dobije zastrašujući izraz.
Reci mi nešto.
Imaš lepe noge i... - Ne, ne to. Ne u vezi mene.
"Tvoje telo slavim..."
Voleo si da se biješ, zar ne? Rekao si mi.
Reci mi, kadi si se potukao zadnji put.
Uh. Bilo je užasno. Ne treba ti da slušaš o tome.
Treba mi.
Želim da znam tvoju mračnu stranu.
U redu.
Eto, bilo je to na mojoj zadnjoj godini.
Subota veče. Otišao sam u "Klub 100".
Bio sam tamo sa tim kolegom, najpametnijom osobom na našoj godini,
i nisam imao predstavu, otkud on tamo. Mrzeo je glasnu muziku.
Suzi ima veće grudi. - Lusi nema toliko velike.
Ako želiš da ideš do kraja sa devojkom koja je na Odseku za istoriju...
Ili na Odseku za engleski jezik...
Najpre moraš da upoznaš njene roditelje.
A onda moraš i da je ženiš.
Mislim da ću otići!
Noćni sastanak Filozofskog društva.
Filozofija. Sjajno. Idem i ja sa tobom.
Zaista sam se divio Heroldu i želeo sam da me shvati ozbiljno.
A poenta kod Gabriela Marsela je u ovome:
Kao individue, svi mi tražimo harmoniju u našim prolaznim životima
i nalazimo je putem onoga što smo nazvali "sekundarnom refleksijom".
Kada se kao polazna premisa uzme to, da je filozofsko promišljanje
zasnovano podjednako na začuđenosti i zapanjenosti,
onda je samim tim otvoreno i za prisustvo drugih.
Jevrejski klipan!
Šta si rekao?
Edvarde, nemoj.
Zovite policiju!
O, moj bože, vidi šta si mu uradio!
Životinjo! Ludače, ili već šta si?
Posle toga me je izbegavao.
Zovite Hitnu pomoć!
Više nije progovorio sa mnom.
Moj tata govori protiv Jevreja. Izluđuje me.
Zašto misliš da više nikad nije progovorio sa tobom?
Mislim da me se stideo.
Oduvek sam se tukao.
Na igralištima, ispred kafića, posle fudbalice.
Edvarde! To je opasno i glupo.
Kažu da sam bio dobar u tome.
Ponosio sam se time.
A kasnije?
Nisam više hteo da budem seljačina, koja uživa da bije druge.
Hteo sam da budem kul, kao Herold.
I jesi.
A sad moraš da obećaš svojoj ženi. Nema više tuče. Nikada.
Obećavam.
Smem li nešto da te pitam?
Želim da skineš čarape.
Mislim da ću ja to bolje.
Tako braon.
Bilo je to onog dana, kada sam se vraćala iz Henlija.
Kilometar i po.
Viket želi da se pomoću valjka izravna teren do jutra.
Biće urađeno, g-dine Remidž.
Florens!
Kako si dospela ovde? Koliko dugo si...
Vozom do Henlija, a odatle peške kroz šumu.
Imala sam mapu. Ni jednom se nisam izgubila.
Jedanaest kilometara.
Zatim sam sela na zid pored crkve i pojela pomorandžu,
gledajući nizbrdo, prema dolini
i proveravajući mapu. Pomislila sam:
"On je samo kilometar i po od mene, a ja nikad nisam bila ovako srećna."
Ispravi! - Izvini.
Ne!
Da li je bilo dobro? - Bilo je dobro.
Da li sam uradila dobar posao? - Jesi.
Srećan si? - Veoma.
Odlično.
Ima još da se radi.
Pogledaj! Da li si videla?
Zeba?
Nije! Letela je brzo i nisko, eno tamo.
Zelentarka?
Jastreb.
Iskreno, Florens, od svih ptica, umeš da prepoznaš samo crvendaće.
I crne kosove.
Šta da radim sa tobom?
Idemo. Ovuda.
Još malo, pa smo kod kuće.
Florens, ona se neće setiti ko si ti.
To svaki put kažeš. Možda hoće jednog dana.
Ali, zato zna da nabroji svaku sliku u Ešmolinu.
Mardžori, zdravo. Ja sam Florens.
Došla sam da vas vidim.
Mene? Zašto mene? Ništa loše nisam uradila.
Donela sam vam nešto zanimljivo. Iz muzeja.
Pričali smo o tome ranije.
Od vas sam čula nešto, što do tada nisam znala.
Oh! Učelo. Lov u šumi.
Njegova poslednja slika.
Pogledaj tu perspektivu!
Rekli ste mi, da je u mladosti
bojio polja plavom bojom, iz protesta prema jednoličnoj hrani.
Da, Vasari navodi da mu je Abot davao čorbu i pitu sa sirom svako veče!
Mislila sam da zajednički napravimo kopiju slike.
Falsifikat!
Skuvaću malo čaja.
Evo još dva ovde.
Proklijali su, ali će poslužiti. Ljušti i ubacuj!
A onda ćemo da uradimo nešto i sa ovim podom.
Ima li neka kofa, ili...
Florens! Florens!
Imamo nešto da ti pokažemo.
Dođi kod nas. - Florens.
Florens!
Prelepo je.
Zaista jeste.
Mi smo joj pomogle. Ja sam uradila zelenilo.
I ja sam. I braon.
Ali, glavna je mama. - Istina, naša mama.
Kod Učela, konji znaju sve.
Nekad su bili divlji, vidite, ali su promenili stranu.
Oni su sad sa lovcima.
Osećaju krivicu. Ona se vidi u njihovim očima.
Divno.
Stara, dobra mama.
Mi te volimo, Florens.
Dođi, Edvarde. Imaćemo dosta posla. - Hvala ti.
Zar nije Florens dobra devojka?
Je l' to ona, što me kupa?
Nije, dušice moja. Edvardova prijateljica.
Ana, možeš li da staviš kašike na sto, molim te?
U redu.
Herijet, evo ovde. Kašike idu odmah pored noža.
Mardžori, hoćeš li da sedneš sa nama?
Da, mila.
Ali, mama, ti sediš tamo. Ja sedim ovde.
Oženi tu devojku.
Florens može da sedi ovde, a Edvard neka sedi tu.
Tako sam srećna, što si ovde, draga moja. Želela sam da probaš ovo jelo.
Zečiji paprikaš sa šljivama. Krčkao se ceo dan na laganoj vatri.
Ti si fenomenalna kuvarica, mila.
Prelepo miriše.
Da li znaš, ja pravim sav naš džem, marmeladu, čatni.
Nema da nema.
I ti radiš jedan izuzetan posao.
Dajem sve od sebe.
Imaš li dece, mila?
Ne.
Golicaš me.
Sve je u redu.
Hoću nešto da te pitam.
Da?
Koliko devojaka si, znaš...
Istini za volju, ne previše, zaista.
Koliko si ih, onda?
Samo nekoliko.
Šest?
Da, tu negde, ili...
Ne znam.
Četiri? Misliš da su bile četiri?
Flo, to je... Mislim da je to stvar definicije.
A kako su se zvale?
"Kako su se zvale" Zašto mi sad pričamo o...
Dobro, ne postoje imena.
Ti si mi prva.
Ti si prva.
Glumila je Pepeljugu,
ali je koristila drogu, narkotike, i previše alkohola.
Sad ne bi bila u stanju da glumi ni fitilj Aladinove lampe.
A sada, prikazujem vam kratku scenu iz čuvenog filma "Drakula".
Ta devojka je umrla.
Vampir je davio njegovu, mislim njenu, žrtvu.
A sad prelazimo na "Fascinaciju", sliku Van Goga
koja je od danas izložena u Galeriji Luvr u Parizu.
Fascinacija.
Ko je taj mladić tamo? - Eto, neko!
Deluje kao neki grubijan. - Hajde da počnemo, može?
Čarls.
Da li ti se svidelo? Činilo mi se da ćeš zaspati.
Ja da zaspim? Ne, iskreno. Uživao sam.
Ja često slušam zatvorenih očiju.
Vidi! Mogu čak i da otpevam ariju.
U redu. Povlačim reč.
Dođi. Hoću da ti pokažem, gde sam radila.
Ovde su izvođači čekali da izađu na scenu.
A posle nastupa sam ih ovde služila pićem.
Jednom sam kuvala čaj za Bendžamina Britna.
O, da Čuveni... - A odavde sam virila.
Čim bih čula aplauz, evo odavde,
i kad bi izvođači počeli da napuštaju pozornicu,
moje je bilo da neopaženo otvorim vrata.
Možeš li da zamisliš tu užasnu tremu, koju sam imala kada sam zakoračila ovde,
da odsviram svoj prvi koncert?
Ovde dolazi odabrana publika.
Da, to bi bilo nešto...
Ja znam samo da će "Enismor" svirati ovde jednog dana.
A kada dođe taj dan, ja ću da odaberem Mocartov Kvintet,
onaj koji znaš da otpevaš.
Da.
Odsviraćemo ga lepo.
Tu će biti kritičari iz "Tajmsa".
Doživećemo trijumf.
A ja ću ga posvetiti tebi... Biće to specijalno za tebe.
Obećavam ti.
A ja ću... sedeti ovde.
Strogi centar, treći red.
Spreman da uzviknem na kraju. Šta se obično viče?
Bravo.
Bravo! Bravo za "Kvartet iz Enismora"!
Ovde ću da budem, Florens, baš na ovom sedištu.
Broj 9, red C.
To ja tebi obećavam.
To je snimljeno u Berlinu.
Nikad nisam čuo za ovu stereofonsku stvarčicu.
U čemu je poenta?
Imaš prostorni doživljaj celog orkestra.
Violine na levoj,
kontrabasove na desnoj, a sve ostalo u sredini.
Stani tu, zažmuri...
Znaš šta je oktava.
Sada ćeš da čuješ najveći skok oktave koji postoji.
Volim te!
Florens?
Flo?
Samo da...
Florens, ne mrdaj, u redu? Florens?
U redu. Dozvoli ... Dozvoli mi da to kažem na drugi način.
Ne deluješ mi previše srećno.
Zaljubljena si, kako kažeš, udaješ se u sred leta.
Ne, jesam, iskreno. Ja sam veoma srećna.
Nešto te muči, Flo.
Možda me muči kvartet, violončelista... Čarls Morel.
Kao da je opsednut mnome, stalno traži da izađemo.
To je bar lako. Sad imaš verenika.
Pa, znate, ne želim da moji u kvartetu to znaju.
Misliće da ih napuštam, uhvatiće ih panika.
Ipak nije to u pitanju, zar ne?
Tako sam glupa...
Što ne pričaš sa svojom majkom?
Treba da idem. - Ostani još malo.
Ima nešto... Sedi.
Imam nešto da ti kažem.
Imaš pravo da se predomisliš.
To što je tvoj otac naručio veliki šator,
što se tvoja majka sprema da šije haljinu,
što se pozivnice pripremaju za štampu...
Flo, to su nevažne stvari, u odnosu na ono glavno.
Još uvek nije kasno da odustaneš.
Zaista moram da idem. Dajem čas jednom učeniku.
Ne! Bože! Dođavola! Izvinite, nisam želela to da kažem.
Žao mi je.
Kakva zbrka...
Ovo prijatno uzbuđenje
dovodi do toga, da se penis puni krvlju
i da počne da raste... - O, Gospode.
Iz penisa se luči supstanca, koja treba da ovlaži sluznicu.
Predigra je bitan deo ljubavnog čina.
On leži povrh nje.
"Apsolutno je preporučljivo za nju da svojom rukom nežno
usmerava supruga, kuda da uđe u nju.
I na kraju, on ulazi u nju.
Ulazi u mene.
On ulazi u nju i to je penetracija.
Flo?
Uđi. Možeš da uđeš u mene.
Šta?
Ništa.
Da li je tebi dobro?
Nisam baš najbolje.
Šta to čitaš?
Seksualni priručnik.
Flo! Zbog Edvarda?
Šta u njemu piše?
Piše da su žena kao ulazna vrata. Muškarci mogu da prođu kroz njih.
To je tako smešno! To, jednostavno, nije istina.
Bojim se da jeste.
Šta kaže još?
Ovo ti se neće svideti.
Kaže da penis...
Penis je pun krvi. - Krvi?
Ni ovde nema tate? - Ne.
Tipično za njega.
Imam da pregledam radove o Spinozi,
tako da, Rut, nemoj da lupkaš po kući,
a ti Florens, možeš li da pomeriš tvoju ciku za vreme posle čaja?
Hajde, Flo, ništa lakše. Samo pokažeš i odabrala si.
Ali, ti ne treba da je vidiš.
Šta misliš o ovoj?
Ne. Užas! Sva je kremasta i nacifrana.
Želim nešto jednostavno. I belo.
Belo? - Mogu li da vam pomognem, omladino?
Kasnimo na probu. Hvala vam.
Dobro si? - Da.
Volim te. - Volim i ja tebe.
Edvarde, reci mi nešto.
Reci nešto.
Ne, reci nešto glupo, kao što imaš običaj.
G-đice Ponting, vi imate klavikulu i filtrum
na kojoj bi svi muškarci voleli da sviraju,
kao i vibrato koji svi muškarci obožavaju,
ali, vi ste samo moji, zbog čega sam veoma srećan i ponosan.
U tom slučaju, možeš da poljubiš moj vibrato
Tako tvrdi žuljevi, na prstima tako nežne žene.
A moj filtrum...
Evo. Jel ovako valja? Da li te pritiskam?
Ne, ne zaista.
Izvini.
Eto...
Meni treba... Ja ne mogu sasvim...
Samo lezi mirno. - Izvini. Ako bi mogao...
Znam, pokušavam. - Kad bi mogao samo malo da se podigneš.
Znam. Pokušavam. Ja baš... ne mogu sasvim...
"On leži na njoj.
"Apsolutno je preporučljivo za nju da svojom rukom nežno
usmerava supruga, kuda da uđe u nju."
Florens.
Stavi tu.
Previše je... Ah!
Šta je to?
O, moj bože!
Ne gledaj ovamo!
Molim te, nemoj da me gledaš! Prestani da gledaš u mene!
Edvarde...
Najzad si stigao. - Izvini što kasnim.
Niko ne bi mogao da me spreči. - Oni su idioti.
Možda bih trebao da skratim kosu.
Da kupim novu jaknu, ili nešto tako. - Dođi da vidiš svoju sobu.
Ovog puta mamica te je stavila u malu sobu, sasvim gore.
Zdravo. - Dalje od mene nije mogla da te smesti.
Žena ima kefalo.
Ogromna je.
Prelepa si.
Zagrli me.
To mi se sviđa.
Tata želi da ti pokaže fabriku.
Posao.
Daj da poljubim tvoj vibrato.
Blesavko.
Hoćeš li moći da budeš i trgovac i da pišeš knjige iz istorije?
Moje je da pokušam.
Imaćeš kompletno osiguranje. Daće ti da voziš "Hamber".
Rut kaže da igraš tenis sa tatom.
Ne. Florens. Ja sam duduk. Smešno. Ne umem ni da...
Nisi tako govorio za večerom. - Znam, ali ja...
Sve je u redu. On prosto želi da te razbije.
Neka te pobedi.
Ali, ti si sad moja. Želim da razbijem ja njega.
Nemoj ni u ludilu.
Da li ti je Florens rekla? Daću joj par hiljada.
Da vam krene oboma.
To je veoma... - Imaš li pojma o tenisu, inače?
Nikakve vajde od mene, zaista. - To svi kažu.
A u sebi misliš da ćeš me, zato što si mlad, bukvalno rasturiti.
Pa, prijatelju moj, razmisli još jednom.
Bilo kako bilo, stigli smo.
Nekadašnje Ministarstvo odbrane.
Kupio sam zgradu za bagatelu. Manje sam je platio nego svoj brodić.
Osoblje uglavnom čine specijalisti. Proizvode laboratorijsku opremu.
Ovaj osciloskop se adaptira za studente mašinstva u Oksfordu.
Najviše radimo za fakultete. Ali, možemo mi i više.
Kad bi proveo ovde par meseci i upoznao se sa onim što radimo,
možda bi mogao da se prebaciš na poslove elektronike.
A onda bi mogao da obilaziš fakultete i promovišeš naše usluge,
da nam pribavljaš nove poslove.
Imaćeš i svoju kancelariju.
Hoću li dobiti sto?
Šest - nula. Dva seta za mene. Još jedan?
Ne znam. Radije bih ušao unutra...
Tvoj servis. Hajde, čoveče. Da vidimo da li možeš da dobiješ gem.
Jedan jedini gem.
Aut!
Nula-petnaest. - Znam.
Trideset-četrdeset.
Jedan-četiri.
Za boga miloga, čoveče. Hajde!
Meč-lopta.
To je to!
Šest-nula, šest nula, šest-jedan.
Moram da ti kažem: ona povratna lopta ti je bila pravi ćorak.
Nemojte, radio sam dosta na njoj.
O, bože, Florens! Otkad si tu?
Nisam odavno. Mislila sam da...
Pitao sam te nešto, odgovori mi. Koliko dugo si tu?
Oko pet minuta. - Oko?
Oko?
Šta misliš, da se zezaš sa mnom?
Da li sam te zvao da me špijuniraš?
Dakle?
Odgovori mi!
Tu si! Da li si morala da dođeš ovoliko daleko?
Da.
Mora da ima tri kilometra do hotela.
Morala sam da izađem.
Ovo je smešno. Nije u redu što si onako pobegla.
Nije? - Da.
U stvari, bilo je neprijatno. Veoma neprijatno.
Da. - Šta ti znači to "Da"?
Znaš ti dobro.
Bila sam apsolutno revoltirana.
Ti nemaš nikakvu potrebu da budeš sa muškarcem, zar ne?
Da imaš, ono se ne bi nikad desilo.
Za sve ovo vreme, ti mi ne daš da ti se približim.
Nikako da mi daš...
Nemaš pojma o tim stvarima, je li tako?
Molim te, nemoj da me kinjiš. - Ja te ne kinjim.
Da, kinjiš me. Edvard, ti me kinjiš!
Ti pričaš nebuloze. - Pokušavam da...
Ti si ta, koja sprečava da postanemo bliski.
Da te držim za ruku, to je najviše što mi dopuštaš.
Neverovatno si drvenasta!
To misliš o meni? - Da, crk'o dabogda, ako ne mislim.
Što si onda došao?
Zbog čega me vijaš po plaži?
Zašto me ne pustiš da sedim ovde sama?
Edvarde, želim da te učinim srećnim.
Ali, ja te svaki put razočaram.
Ti uvek grabiš napred, ja sam ta koja koči.
Ne možemo ni da pričamo o tome.
Prosto nam se ne da budemo srećni. Ne ide nam.
Ti tražiš sve više i više, a ja sam tu beskorisna...
Ti onda ćutiš i patiš, a ja se osećam kao krivac.
I kad pristanem...
Mislim, kad kažem "da", za nešto što ne želim,
znam da sledi naredna stvar, koju od mene očekuješ.
Ja ne umem da udovoljim tim zahtevima.
Zahtevima?
Hoću da kažem da...
Šta sam ja, neki uterivač dugova?
Nadam se da ne govoriš o novcu.
Naravno da ne.
To je to, zar ne? Novac?
Nisam ni pomislila na... - Mene novac ne zanima...
Nisam spomenula, Edvarde. - ...tvoj, ni bilo čiji.
Znam da te ne zanima. - Samo ti zadrži svoj novac.
Misliš da sam tražio od tvog oca da me zaposli?
To je bila tvoja ideja. Znaš šta? Ne želim da radim za njega.
Reci mu da sam se predomislio! - Znam da tako ne misliš.
To je samo zato, što se osećaš... - Znam ja šta radim!
Ali, zašto si onako pobegla? Nisi to smela da uradiš.
To sam već... To sam ti već rekla.
Htela si da me poniziš. - Ne... iskreno.
To je nešto...
Ne umem to da objasnim.
Ne znam šta je to, zbog čega sam pobegla.
Došla sam u to stanje.
Bilo me je sramota... - Pa si me ponizila.
Dobro, neka ti bude! Imala sam želju da te ponizim.
Ništa manje ne zaslužuješ, jer ne umeš da se kontrolišeš.
Prava si kuja, kad tako govoriš!
Edvarde, molim te, idi.
Ti i ja ne moramo da zavisimo ni od koga.
Možemo da jedno drugog učinimo srećnim.
Umesto toga, upali smo u ćorsokak.
Da.
Šta to tačno znači?
Ovo je ćorsokak.
Beznadežno je.
Je li?
Da li je to slavuj?
To je crni kos.
Zar ovako kasno?
Ovde je našao utočište.
Radi prekovremeno, prava vrednica.
Kao i ja.
Edvarde, nemoj, molim te.
Imam nešto da ti kažem.
To nije...
Šta?
Ti znaš da te volim.
Još uvek?
Želim da provedem život sa tobom.
I ti osećaš isto.
Volimo se, ne možemo jedno bez drugog.
Edvarde, valjda ti je postalo jasno da ja...
Florens, šta ti je? - Da sam beznadežan slučaj.
Ne, ja apsolutno nemam želju za seksom.
Nisam rođena za to.
Izgleda da mi on nije potreban, kao ostalim ljudima, kao tebi.
Ne mogu ni da zamislim, da bih mogla da se promenim.
Ako ti sad to ne kažem, ostaće nam ta barijera zauvek.
To će da ti nanese veliku patnju, kao i meni.
Florens, ne shvatam šta je to kod tebe...
Mama zna dvojicu homoseksualaca.
Žive u stanu zajedno, kao muž i žena.
Dva muškarca. U Oksfordu, u Boumont Stritu.
Obojica predaju na Univerzitetu.
Možemo i mi da živimo po nekim našim pravilima, Edvard.
Ovo kažem zato, što znam da me voliš.
Ne moramo da budemo kao svi drugi.
Možemo da živimo zajedno, a...
A da...
Niko ne zna šta mi u kući radimo, ili šta ne radimo.
Mogli bismo da živimo zajedno, a kad ti to zaista poželiš,
da kažemo, kad tebi dođe želja za one stvari...
Ja bih te razumela i odobrila ti.
Zato što želim da budeš srećan i bez okova.
I nikada ne bih bila ljubomorna, sve dok budem osećala da me voliš.
O, Gospode.
Iskreno, mili moj,
želim da budem sa tobom do kraja života,
da brinem o tebi, da delim sreću sa tobom,
da radim sa kvartetom,
a da onda, jednog dana, u Koncertnoj dvorani Vigmor,
odsviram nešto veličanstveno za tebe,
poput Mocarta.
Jesam li ja...
Jesam li te dobro razumeo?
Ti hoćeš da ja spavam sa drugim ženama. Da li je to to?
Ne, ako ti to ne želiš.
Da li si stvarno zaboravila. da smo se danas venčali?
Mi nismo dva matora pedera, što žive u potaji u Boumont Stritu.
Mi smo muž i žena!
"Svojim telom ja te slavim!"
Na to si se obavezala danas.
I to pred svima!
Da li si toliko naivna i glupa, da ne shvataš
kako je odvratna i smešna ta tvoja ideja?
I kakva je to uvreda?
Uvreda za mene!
Prešla si me.
Ti si prevarantkinja.
A ja znam šta si ti još.
Da li znaš šta si ti?
Frigidna.
To si ti.
Potpuno frigidna.
Došla si na ideju da nađeš muža,
a ja sam bio prva budala koja je naišla.
Edvarde? Edvarde?
Zdravo, Edvarde, ljubavi. Bio si na poslu?
A gde je Florens?
O, moj bože, sine...
A šta ćemo sa svim onim poklonima?
Sve ćemo da ih pošaljemo nazad. Tata piše g-đi Ponting.
Zašto ne možemo da vidimo Florens? - Mi je volimo.
Što nam ne kažeš šta se desilo? - Vidite...
Jednog dana, kad budete odrasle, vi ćete shvatiti.
Ali, slušajte me! Hoću da mi nešto obećate,
a da to obećanje i ispunite.
Nikada, ali baš nikad, nećete izgovoriti njeno ime preda mnom,
niti ćete me pitati bilo šta, u vezi nje. Da li me razumete?
Dlanove na srce.
Edvarde. To je tako glupo. - Ozbiljno ti kažem.
I posao.
Moraćeš da pišeš g-dinu Pontingu.
Već sam to uradio.
Odgovorila mi je na pismo Florensina majka.
Evo, bolje sam pročitaj. - Radije ne bih.
Dobro...
U svakom slučaju, pao je dogovor.
Neslaganje naravi.
Hajde, sine.
Zar zaista nemaš ništa da mi kažeš?
Sigurno?
EDOVA PRODAVNICA GRAMOFONSKIH PLOČA
Edi.
Vidi ovo.
Šta?
Zar ti se ova muzička lista ne čini poznatom?
Sve ove ploče mi već imamo. - Ma, daj...
Ne znam šta ovi rade. Napravili su nam zbrku.
Izgleda da su nam ponovo poslali ploče od prošlog meseca.
Evo, za ovaj mesec.
Sve su pobrkali.
Moraćemo sve da izdvojimo,
pa da zovemo onog, kako se zvaše?
Bob. - Mogao bi da dođe danas popodne.
Izvinite. Imate li bilo šta od Čak Berija?
Naravno.
Zar nismo već imali ovaj problem ranije?
Mislim da jesmo.
Da vidimo...
Šta misliš o ovome Best of?
Savršeno.
Malo mi je čudno, da ti znaš ovakve stvari.
To nije za mene. To je mojoj mami za rođendan.
Ona je već dosta stara. Puni 36 godina.
Pa, to nije neka starost.
Znate, ona sluša samo klasičnu muziku,
ali voli Čak Berija.
Kao i ja.
Uvek priča kako je on poletan i veseo.
Ima da se oduševi. Ali, koliko je to?
Ja imam samo 75 penija.
O, sve je...
Sve je u redu. Samo nosi.
Želim da je imaš.
Da li si sasvim siguran?
Jesam.
Divno. Hvala ti. Ubaciću novčiće u tvoju...
Ne, ne. Nema potrebe...
POMOZITE OSOBAMA SA OŠTEĆENJEM MOZGA
Samo... samo joj reci, znaš...
Reci joj: "Srećan rođendan."
Ali, srećan rođendan, od koga?
Od... Znaš, od ove prodavnice.
Onda, zdravo! I hvala još jednom. Zaista si ljubazan.
Čekaj.
Nisi mi rekla svoje ime.
Kloi. Kloi Morel. Ćao.
Znači, pozajmila je taj bicikl... - Ne, ukrala ga je.
Otišao je nizbrdo, do kuće svoje majke
i rekao: "Vidi, vraćam ti tvoj novac."
Nije uvek tako.
Svojevremeno sam znao taj par.
Sasvim straight.
Nekako naivan i mlad par.
Ona je bila veoma lepa.
I tako se oni uzmu, znate već, jedna klasična priča.
Crkva i torta.
Medeni mesec u hotelu pored mora...
A onda, jedne kritične noći,
ne ide im baš najbolje, znate... u krevetu.
Ona je veoma uznemirena.
I kaže mu, kako joj zaista nije do seksa.
Kad počnu da žive zajedno, odobrava mu da bude sa bilo kojom.
Sa bilo kojom, osim nje. - Kakva ponuda.
Da li ona njega voli?
Da.
Voli ga. Zaista ga voli.
Ali, stvar je u tome, da on to ne kapira.
Nije trebao da je sluša.
Trebao je da je zvekne odmah na plaži.
Tipično.
Ti si tako osetljiv...
On je ljut k'o ris.
On ne vidi da...
Dakle, stvar je u tome...
Ona ga zaista voli.
I ne želi da ga izgubi.
Ona želi da bude sa njim i želi da ga učini srećnim.
Dakle, sve se raspada te noći na plaži.
Oni se nikada...
Oni se nikada više neće videti.
Bili su u braku šest sati.
Šta je bilo sa njom?
Ne znam.
Pretpostavljam da je...
Ne znam.
Dobro. Idemo.
Ni video je nisam. Previše spora.
Pre gotovo pola veka,
četiri studenta Kraljevske muzičke akademije
počela su da se sastaju neformalno
i da izvode čuvene kompozicije,
kako bi unapredili tehniku muziciranja.
Tako je nastao sada već čuveni Kvartet iz Enismora.
Ovog oktobra u Vigmor Holu u Londonu,
oni će predstaviti program Mocarta, Betovena i Britna,
u čast proslave njihovog 45-godišnjeg muzičkog rada.
Ovaj događaj dobija još veći značaj
zbog skorašnje najave
da će to biti Enismorov oproštajni koncert.
Juče sam, u njihovom domu u Primrouz Hilu,
razgovarao sa violinistkinjom Florens Morel i sa njenim suprugom Čarlsom, violončelistom,
upitavši ih najpre
kako uspevaju da usklade svoje porodične obaveze:
troje dece, petoro unučadi, sa međunarodnim gostovanjima...
Hvala ti, dragi.
Ćao, mama. Želim ti puno sreće.
Ćao, tata. Puno sreće.
Samo napred, tata. - Hvala, dečko moj.
Mama, toliko smo ponosni na vas.
Bravo.
Žao mi je, Edvarde.
Strašno mi je žao.
Vratimo se sad...
Zajedno.
Edvarde?
Preveo sa engleskog: Jole
Uloge su tumačili:
Preuzeto sa www.titlovi.com