www.titlovi.com
Terminal, 2018. -=Lula&Valkanela=-
Postoji jedinstveno mjesto na Zemlji.
Zemlja prepuna čuda, tajni i opasnosti.
Neki kažu, da preživiš,
moraš biti lud k'o šiba, što srećom...
i jesam.
Blagoslovi me, Oče, griješila sam. -Polako, dušo.
Sumnjam da ovdje smiješ pušiti. -Onda sam opet zgriješila.
Što ustvari želiš?
Znaš dobro što želim. Tvoj posao, ugovore, baš sve.
Bojim se da nemaš sreće.
Preporučili su mi drugu osobu, koja bi preuzela moje...
likvidacije. -Dat ću ti ponudu.
Te druge zainteresirane,
zavadit ću ih međusobno, poput gladnih štakora u kavezu,
a ti ih gledaj kroz rešetke. Daj mi dva tjedna.
Ležat će mrtvi ispred tebe. Ako pobijedim, imam tvoj posao. Sve.
Ako ti pobijediš, postat ću mrtva zainteresirana stranka.
Važi? -Važi. -Čekaj.
Trebam malu uslugu. Moraš mi nekoga pronaći.
Neka igre počnu.
Odresci u vinskom umaku za večeru, zar ne? Odjebi, klošaru.
Ne čini to, opasno je. Brijem se oštrom britvom.
Zabij si je u usta, možda te to utiša.
Zašto se uopće briješ? Već dva tjedna smo tu, danju i noću,
a odjednom se sređuješ. O čemu se radi?
Imam kasnije spojak. -Stvarno? Sranje.
Tvoj jedini spojak je sa sklopivim krevetom i desnom rukom, šupčino.
Nema vlakova do sutra, 404 vozi na sjever,
po svim postajama do kraja. Želim vam ugodno putovanje.
Ne idem na sjever. Samo trebam vlak. -Vlak?
Da. -Kamo putuješ? -Nikamo. Samo trebam vlak.
Zašto? -Nije te briga! -Nemoj biti nepristojan.
Žao mi je. To je bilo, ovaj... Nepotrebno. -Čovjek...
koji treba vlak... bez putovanja, jest čovjek koji ima problem.
Točno. Ima li brzih vlakova koji prolaze ovuda,
povremeno? -Ne, nema ovdje takvih vlakova. -Naravno. -Da.
404 vozi na sjever, po svim postajama do kraja.
Pa, taj 404 mi se čini jako daleko, a ne pokušavam baš ubiti vrijeme.
Postoji kafić "Zadnja šansa", otvoren je 24 sata.
Zašto ne probaš naše fine kolače? Koštaju samo 30 penija.
Malo si čudan. -A ti stojiš na praznom kolodvoru.
Na pustoj postaji, usred noći,
čekajući vlak koji neće doći.
Baš tako. Neka bude "Zadnja šansa".
Daj nam pare, stari prdonjo, ili ću te srediti! -Što? Neću! Nema šanse!
Misliš da se zezam? -Nisam to rekao.
Samo mi se čini da ti fali pripreme.
A ova priprema? Daj mu svoj novčanik i sat. Odmah!
Znaš kako ćemo? Kupit ću tvoj pištolj.
Dam ti petaka, cijelog petaka. Uzmi ili ostavi.
Raymonde, požuri! -Što da radim, Lenny?
Ne surađuje. -Lenny? Ti si... -Raymond.
Raymond. Slušajte me sad, vrlo, vrlo pažljivo.
Vjerujem da sam vam dao savršeno razumnu ponudu.
Zaradit ćete nešto para, a meni treba pištolj.
Je l' napunjen? -Kako to misliš, jel' napunjen?
Mislim, ima li metaka u njemu? -Naravno da je pun! -Stvarno?
Ne, nije napunjen. -Ray! Jebem ti! -Što je?
Nije, zar ne? -Ovo je smiješno.
Kamo si krenuo? -Ostani tu ili... -Što? Što ćeš, Lenny?
Izbušit ćeš me do smrti? Jako ste me razočarali.
Mene ste razočarali, a i same sebe. Razmislite o tome, može? Laku noć.
Baš me nekad znaš raspizditi. Zašto si mu rekao da nemaš metaka?
Ovdje ne možete pušiti.
Pa, ovdje ionako nema nikoga. -Niti oni ne puše, zar ne?
Mogu li onda dobiti još jednu kavu? Ova je hladna.
Jer buljiš u nju već 20 minuta.
Mogu li dobiti drugu? -Naravno. 40 penija.
Smiluj se, upravo sam opljačkan. -Daj onda 39, nisam baš raspoložena.
Dobra djela se tako ističu u ovom zločestom svijetu.
Zločestom? Kao kad me pljeskaš po guzi, kad sam zločesta curica?
Ne, ne takva zločestoća.
Kao kad me vežeš za krevet, jer sam bila zločesta?
Mislim da je to ista vrsta zločestoće. -Znam.
Samo te uživam gledati kako se meškoljiš kad kažem "zločesto".
Jesmo li se već sreli ranije? -Zašto? Izgledam li ti poznato?
Je li ti dobro? Trebaš li svoje lijekove? Pa, reci mi koje.
Zezaš me. -U medicinske svrhe. -Krasno, samo navali.
Može li ta kava?
Pazi ovo. "Bujna, bjeloputa ljepotica
traži uglađenog Romea za nježnu romansu i šetnju pod mjesečinom.
Iz grada." Vidiš, to je neka šifra.
To je izopačena šifra. Perverzna poezija.
U prijevodu, "Debela treba traži macana sa strane, kasno noću." Vidiš?
Baš smiješno. "Blag, umirovljeni mladi gospodin
traži odlučnu, praktičnu damu da ga izvuče iz oklopa.
Prijateljstvo i romansa. Prebivalište u predgrađu." U prijevodu:
Slabo obdareni mršavko traži dominu za zlostavljanje i ponižavanje.
Ima svoju gajbu. Svijet je otišao u kurac i sve o čemu razmišljaju
jest još jedno prašenje na brzaka. -Baš tako.
Točno tako, crno na bijelom.
Dakle, što nije u redu s tobom? -Molim?
Baš i ne pucaš od zdravlja. Što nije u redu? -Ne želiš znati.
Zadivljena sam. Reci mi. -Što s tobom nije u redu?
Neosporno žudim za mračnim i izopačenim. -Baš lijepo.
Imaš li karcinom? -Ne, nemam.
Je li te itko ikada podučio neobaveznom razgovoru?
Pa, što je onda, ako nije karcinom? -Nemaju pojma.
Nemoguće. To je sjajno. -Pomalo si čudna, zar ne?
Neupitno, ali smrt je daleko najbolji dio. -Čega? -Života!
To si pročitala na rođendanskoj čestitki? -Baš si zabavan.
Dobro, protresimo činjenice.
Neizlječivo je, bole te pluća i gadno kašlješ.
Sve upućuje na maligni tumor. Valjda nisi u fazi poricanja?
Očajnički tražiš drugo mišljenje? -Umirem? -Da.
Ne, hvala. Ali, ne znate kako ili zašto?
Ne. -Hoće li biti bolno? -Ne.
Pa, kako znate? -Tablete za bol.
Još nešto? Lizu? -Sigurno nije karcinom.
Dobro, ne želim gubiti svoje vrijeme na tvoju dijagnozu
ako je to neka podvrsta karcinoma.
Tko kaže da trebam dijagnozu? -Pa, umireš. Bolno, to je očigledno.
A nemaju pojma zašto i od čega. Zvuči mi kao prilično neodređeno.
Svi mi umiremo, shvatit ćeš.
Polako i bolno. Samo je pitanje vremena, stara.
Eto vidiš, tako treba! Bojiš li se? -Pokušavam ne misliti o tome.
Kako to uspijevaš? -Ne baš uspješno. -Bit ćeš preživljen?
Nemam pojma što to znači. -Žena, djeca? -Čuj, ne možeš tako reći.
Kaže se "nadživljen." Nema drugog gramatičkog značenja.
Isuse, što si ti? Učitelj gramatike na umoru? -Da. -Stvarno?
Tako i treba, valjda. Konjugiraj mi sadržaj svog srca.
Konjugacija je drugo... -Zaveži. -Dobro.
Sigurna si da se nismo već ranije sreli?
Ne znam, jesmo li? -Na pitanje se ne treba odgovarati pitanjem.
Ne treba biti ni umišljeni brbljavac, ali eto.
Mislim da bih te sigurno zapamtio, da smo se već sreli ranije.
Tko bi to rekao, zar ne?
Koji kurac se događa?
Jebem ti, koja si sad ti?
Odveži me. Odmah!
Slušaj me. Pogriješila si, jako.
Ali, može se popraviti. Obući ćeš svoju odjeću,
skupit ćeš svoje prnje, dat ćeš mi ključ,
a onda bježi koliko te noge nose.
Nemaš pojma tko sam ja i što radim,
ili za koga radim. -Baš naprotiv, g. Nigel Illing.
Dobro znam tko si ti. Dobro znam čime se baviš.
I dobro znam za koga radiš.
Također znam da imaš 44 godine, 180 cm si visok, imaš 76 kg,
krv AB negativna, piješ i pušiš, imaš vrlo izražen nagon
za mladim kurvama u vrućim halterima.
Kad sastaviš te informacije, koje sam skupljala o tebi i tvojim navikama
lako je odrediti koliko kapi laudanuma
treba da te se onesvijesti i relativno primiri.
Trebam sićušnu informaciju od tebe i malu donaciju.
Dobro, što hoćeš? Hoćeš pare?
Hoćeš auto? Čuj, slobodno ga uzmi.
Uzmi ga. Uzmi što god hoćeš.
Imaš jako siromašan vokabular. -Pomoć! Pomoć!
Pomoć!
Blagoslovi me, Oče, zgriješila sam.
Dakle, imaš tog tipa, jasno? Šulja se po kući.
Mračno je, zlokobno, jezivo. Kužiš? Izvlači svoj pištolj,
i ulazi u sobu s rukom ispruženom ispred sebe, Vince.
Ne znam što bih ti rekao, to su samo slike.
Dobro. Ulaziš u sobu, jasno?
Kao zmaj, provjeriš uglove. Čisto. Soba je tvoja, lako.
Nećeš jebeno ušetati s pištoljem u sobu,
a da ništa ne vidiš, samo čekaš na metak. To je glupo.
To je film, Alf. Pretvaranje.
Činjenice su netočne. Oni su to izmislili.
Oni nemaju nekog plaćenog ubojicu kao savjetnika
koji će ih provesti kroz finese ubijanja stvarnih osoba. -Da, ali zašto ne?
Bilo bi kao stvarno da ga imaju. -Baš sam nešto shvatio.
Ti si jebeni kreten. Dva čaja, draga!
Plavušo! Dva čaja.
Koja je čarobna riječ?
Budimo iskreni, nisi rekao "molim."
Molim te, možemo li dobiti dvije šalice dobroga čaja,
s malo mlijeka, dva šećera, molim te, ako nije problem?
Zahvaljujem.
Bit će mi zadovoljstvo. -Glupača. -Pazi sad ovo.
Oprosti, mogu li dobiti jedan od tvojih prekrasnih kolačića, molim te?
Jelo i piće ide prije mojih kolačića, ljepotane.
Već tučem po opakoj žestici, lutkice. -U tom slučaju, dobro ću ih podmazati.
Alfrede, hoćeš li mi se pridružiti za stolom,
lijepo te molim? Prije nego ti slomim jebeni vrat. -Dužnost me zove.
Radiš, zar ne?
Ima li barem neke šanse da se malo primiriš?
Kakva je, uopće, ovo rupčaga, jeli?
Pričao si o nekom mirnom mjestu, izvan svega.
Našao si jedini otvoreni kafić na ovoj strani okruga.
Genijalno. -Mislio sam da bi bilo lijepo popiti šalicu čaja dok pričamo.
Uživaj u mojim kolačićima.
Jesi li jebeno pijan ili što? -Ne. Zašto?
Samo jebeno šuti! Zato. -Što je to tako hitno i važno
da mi ne možeš reći preko telefona? -Stiže posao. -Da?
Čišćenje oluka, zar ne? Prozora? -Da, ostani tako, sinko.
Znaš, sad ćeš dobiti iza uha.
U stvari, dobit ćeš šakom u jebeno čelo.
Jasno? -U redu, slušam.
Imamo poruku na sekretarici.
Kaže, "Idi na kolodvor i otvori sandučić 125."
Imaš li ključ? -Ne, nema ključa.
Pa, što je bilo unutra?
"Bijeli zeko."
Što je to? -Pa, na francuskom je. -Da, znam. Hvala ti.
Jednostavno ne razumijem važnost toga. Zar ćeš mi sve pokvariti?
Zar ćeš sjebati sve jebene tajne iz ovoga? -Znači, to je ključ.
Mrvice na putu. -Da, očito. Netko voli amatersku dramatizaciju.
Kaže se "sklonost". -Kaže se, zaveži tu jebenu gubicu, baš tako se kaže.
Samo tren. Crna aktovka. -Da.
U sandučiću. Ključ. Trag od mrvica.
Vince, to je nešto, stari. Posao od g. Franklina.
Posao od g. Franklina? -Ovo je nešto veliko! -Dobro.
Ne uspaljuj se. -Mislio sam da on uvijek koristi Illinga.
Očito, ne.
Jesam li ti otvorio apetit? -Slinim. -Uhvatimo zeku.
Moramo ovo dobro odigrati, Vincent.
Nitko ne jebe g. Franklina. Ovo je jedinstvena prilika,
jednom u životu. Ključ za kraljevstvo.
Polako, Alfrede, to je samo g. Franklin, nije jebeno drugo ukazanje.
Pa, mislim da je ovo pravo mjesto. -Po čemu to znaš?
Je l' zbog jebene džinovske reklame sa zecom?
Uštipni me, sanjam. -Kladim se da masno naplaćuju.
Pozdrav, zgodni i opasni ljudi. -Zdravo tebi, predivna i polugola djevojko.
Poslom ili zbog zadovoljstva? -Pitaš li me hoću li ti platiti
da mi plešu pod nosom na par pjesama,
dok se ne preznojim, pa me odvedu u stražnju sobu
na preskupo drkanje? Ako je to, nema šanse, odjebi.
Nisi baš gospodin. Ali ti, u drugu ruku...
Ja sam Conejo. Dobrodošao. Što tražiš? -Trebamo se naći s nekim.
S kim? -Ne znamo. -Zbog čega? -Ne znamo. -Slušaj!
Morate vidjeti Zeku. Slijedite me.
Pa, gdje je taj Zeko, je li? -Vidjet ćeš.
Conejo. Kakvo prekrasno ime. Kladim se da znači "vodopad" ili "zalazak"
ili nešto slično, egzotično. -To znači "zec", pičkice. -Pa, da.
Raščisti tu jebenu glavu, stari. Jebeno si se opustio.
Dio mog posla je da odjebem opuštanje.
Kako to misliš, postao sam opušten? To je Zeko!
Zaveži. -Svi mi igramo igru.
Šuti, pogledaj je. Bože moj, Bože.
Da? Vidi sad igru. Čuj, jesi li ti čuveni Zeko? -Baš nezgodno.
Pa, nisam tu zbog razgovora ili društva. Tražim informacije.
Možda malo prljavog plesa, ako me zapadne.
Onda si na pravom mjestu, Vincent. -Kako znaš moje ime?
Plavuša! Koji kurac radiš ovdje? -Cura mora nešto jesti.
Možemo li otići negdje i popričati? -Ovisi. Imaš li nešto za mene?
Mislila sam na kuvertu punu para.
Pa, to će mi omogućiti gomilu prljavih plesova.
Možda i više od toga. -Dođi i saznaj. Obojica, dolje u zečju rupu.
Znatiželja je ubila mačku.
Oni su sa mnom, momci.
Poslani smo ovamo... ne znamo zašto... da te vidimo, izgleda.
Nešto nam trebaš dati. Mada si nam mogla već dati
u jebenom kafiću, a mi smo otišli. Zvuči ti razumno?
Dakle.
Dakle? -Gle, ja sam samo posrednica. Polugola konobarica
koja dostavlja robu od jedne nepoznate stranke do druge, za proviziju.
Ili manje nepoznate, u tvom slučaju, Vincent.
Koja je šifra? -Nemam pojma.
Pa, koja korist od aktovke ako nemamo šifru? -Nemam pojma.
Ne treba nam šifra.
Hvala ti, Zečice. Krećemo. -Samo malo.
Nešto je na tebi drugačije, plavušo.
Osim čarapa s halterima i lica prekrivenog šminkom?
Da, osim toga. -Vrijeme je da idemo, Vince.
Ne. Prije nego odem, želim obećani ples u krilu.
Spremna sam, ako si i ti. -Neka ćuko vidi zeku.
Idemo, Vince. Predstava je gotova.
Pokazat ću vam kako da brzo izađete, važi?
Dobit ću ja taj ples u krilu od tebe, plavušo
kako god okreneš.
Brzo se vrati, ljepotane. -Alfrede? -Pokazat ću ti moj repić.
Nemoj njega dovoditi.
Opa.
Isuse Kriste.
Onjušiš kurvin parfem i već si zaljubljen. -Opa, stvarno.
Bolje je izgledala kao konobarica.
Opa! -Baš si pičkica, znaš to?
Čekanje me izluđuje. Samo, ovaj...
vucaram se, čekajući da prestanem disati.
Moja mama je uletjela u zapaljenu kuću.
Nije bilo čekanja, pretpostavljam. -Žao mi je. -Ne, nije ti žao.
Trenutno si sasvim posvećen sebi, potpuno povučen u sebe.
Polako. To što sam na odlasku, ne znači da sam potpuni šupak. -Zašto ne?
To ti je povlastica. Teško stečena srebrna aureola.
Ne kužim. -Dobro, pazi ovo. To je moralno neograničenje.
Otvoren poziv za anarhiju. Možeš provesti zadnje dane na Zemlji
radeći što želiš. Razvali što stigneš. Udri što ti srce poželi.
Opljačkaj što stigneš, ništa od toga neće biti važno,
jer ćeš biti mrtav do nedjelje. Poludi!
Znaš, budi spaljen, kao snajper na zvoniku.
Što ti se desilo dok si bila dijete? -Osim smrti moje majke u plamenom paklu?
Baš mi je žao, bilo je to... -Ne ispričavaj se, nabij mi to na nos.
Hajde, opljačkaj mene! Oprosti. Je l' to bilo pomalo zločesto?
Što ti je bilo s palcem?
A, to. Vježbanje samokontrole. -Znači, dobro je prošlo.
Gle, samo kažem da imaš baš sjajnu mogućnost,
učini što god ti je volja.
Pa, što ako se želim vucarati naokolo po kafićima,
sažalijevati samog sebe? -Iskreno, odmah bih te sredila
i spasila se od tvoje slabosti.
Pa... Jako bih to cijenio. -Annie. -Bill.
To nije tvoj sandučić! -Dobit ću srčani udar zbog tebe!
Kriminalni je prijestup mutiti s javnim prostorom ili vlasništvom postaje.
Svaka sumnjiva aktivnost mora se dojaviti vlastima, istog trena.
Zašto ne odjebeš, starkeljo? Gledaj svoja posla.
Nadglednik. Ja sam noćni nadglednik.
Moja dužnost je čišćenje postaje i održavanje svega... -Zaveži!
Reci mi nešto. Izgledam li ti poput nekog lika
koji se noću šulja po postaji i razvaljuje sandučiće,
uklanja sumnjive aktovke, a onda dopušta jebenom smetlaru...
oprosti, noćnom nadgledniku... da pobjegne i pričao tome?
Zar ti ne sličim na vrlo motiviranu, jako pokvarenu osobu
koja neće ubiti pomenutog nadglednika i strpati ga u jebeni sandučić?
Prihvatljivi načini plaćanja na postaji su sljedeći:
gotovina, bankovna uplatnica, ovjereni čekovi vrijednosti povratnog putovanja.
Sviđaš mi se, baš si zabavan. Dobro, dobro, riješit ćemo to.
Kako mama kaže, stari. -Dobro. -Deset, dvadeset, trideset.
Je l' sad dobro, sinko?
Kad bogati zločinci trebaju pomoć sirotinje,
sirotinja određuje cijenu koju želi.
Molim? -Hoću još para. Da.
Da.
Znaš, kad se bogati zločinci raspizde jer ih sirotinja iskorištava,
dođu im kući, spale je i pobiju mu cijelu obitelj.
Terminal Train Lines vam zahvaljuju i žele ugodnu večer.
Jebenog li prevaranta!
Čuj, bolje da mi daš svoj... -Odjebi!
Samo me zanimalo koliko je sati, stari. -Kriv sam.
Da, samo tako, jebeno se prošetaj. -Da, da, bolje da nestaneš. -Šupčina.
Samo za tebe. -Hvala.
Dobra ti večer, plavušo. -Zdravo, zgodni prinče. -Alfrede. -Vince.
Želiš je povaliti, stari.
Nemaš pojma što je sve prošla. Možda te zarazi s nečim.
Dužnost me zove. -Pa, bilo je predivno opet te vidjeti, ljepotane.
Ne mogu reći isto za tebe, Vincente.
Želiš se opet vratiti u igru, stari? Postaješ aljkav.
Vidimo se, plavušo, osim ako te prije ne upucam. -Opa.
Vince!
Bum.
Drkadžija.
Ovo je bilo u aktovci. -Samo pusti, ja ću protegnuti noge.
Ja sam g. Franklin. Ne sumnjam da znate tko sam ja
i čime s bavim. Imam ponudu za vas, ugovor.
Želim da nekoga ubijete. Mirovat ćete, čekajući u stanu
koji sam vam sredio. Bit ćete spremni 24 sata dnevno,
sedam dan u tjednu, dok vam ne javim o... izvršenju.
Isuse. -Prije nego počnete, želim se s jednim od vas osobno sresti.
Samo jedan, ne volim gužve. To je sve.
Jebeno savršeno.
Dobra večer, plavušo.
Malo si se prošetao?
Pa, jebem mu mater.
Znaš što? Postajem prestar za te salonske igrice, plavušo.
Dobra večer, ljepotice. Ovo je za tebe.
U nevolji si, Alfrede. -Uvijek sam u nevolji, lutkice.
Poštedi me herojstva, u stvarnoj si nevolji.
Označen si, dobit ćeš metak u glavu, ako ne pripaziš na nevolje.
Slušam. -Dobro, jer mi se sviđaš.
Zgodan si, galantan i sviđa mi se tvoja vilica. Muževna je.
Želim te za sebe. -Pa, mislim da si... -Zaveži.
Razumijem. -Netko te želi vidjeti.
Slušaj što ti ima za reći ili će to tvoje lijepo lice
dobiti rupu po sredini. -U redu. -Dobro.
Izađi, neće te ugristi.
Zdravo?
Dobra večer, Vincent. -G. Jebeni Franklin, pretpostavljam.
Taj sam. -Bit ću iskren. Izvukao si me van usred noći,
preko pola grada, po jebenoj smrzavici, uz 20 klimavih stepenica,
samo kako bismo popričali preko jebenog telefona?
Tko je rekao da je tajna izgubljena umjetnost? -Da, pošteno. A sad, ugovor.
Ti i tvoj kolega počinjete sutra.
Meta će biti namamljena na ovaj prozor.
Gledana stan u kojem ćete čekati. Jedan pucanj u glavu.
Čisto ubojstvo. Bez greški.
Imam još jedan posao, sa strane, za tebe.
Dobro, nastavi. -Kad obavite posao,
želim da ubiješ svog kolegu. -Zašto?
Ne volim gužve. I volim odanost koja se kupuje.
Udvostručujem prvu ponudu, u gotovini.
Što želiš, njegovu glavu na srebrnom tanjuru?
Njegovi dokumenti i kažiprst bit će dovoljni.
Nudim ti dvostruke pare i siguran bijeg.
Mislim da mogu vjerovati tvojoj plaćeničkoj pohlepi.
Jesmo li se dogovorili?
Da. Smatraj to obavljenim. -Dobro.
Otkud ti to?
Gdje si to nabavio? -Stani, Alfrede. On je samo glasnik.
Dobit će on metak dok nabrojim do tri. Jedan, dva...
Sandučić! Sandučić na postaji! Crna aktovka. Unutra je bila poruka.
Čovjek... Čovjek mi je platio. Omotnica s novcem. Molim te, ne pucaj!
Tri.
Odjebi sad. Hajde.
Jebem ti!
Jebem ti! Jebem ti! Šupčina!
Je l' sad bolje?
Sve je to sranje, zar ne? Nema posla, ni ubojstva. -Ne, ljepotane.
Ubojstva je garant trebalo biti.
Moje? -Više ne. Naći ćemo drugu metu.
Mi? Reci mi nešto, lutkice.
Zašto bih ti vjerovao? Nisi li ti dio cijele ove zavjere?
Rekla sam ti.
Sviđaš mi se. Trebam nekoga da mu premazujem svoje kolačiće.
Pa, pretpostavljam da sad trebam novog kolegu, zar ne?
Moj stari kolega postao je pomalo nesiguran.
Upozoravam te, Alfrede.
Trebam čvrstu ruku i redovno održavanje.
Jedva te čekam staviti pod sebe. -Dobro.
Popijmo šalicu čaja i smislimo našu krvavu osvetu.
Pospremi malo. Pristavit ću čajnik, kolega.
Koliko ja vidim, imaš dvije mogućnosti. -Nastavi. -Opcija A: samoubojstvo.
Dobro. Koja je B? -Pa, prvo poslušaj sve o opciji A.
Moram? -Moraš. -Slušam te. -Umireš. -Očito.
Nisi baš sretan zbog toga. -Baš i nisam. -Jadan si, osjetljiv.
Iskreno, nisi neko društvo. -Baš ti hvala. -Želiš moj savjet? -Ne.
Završi s tim. -Razmišljaš li da postaneš savjetnica? -Svakog dana, svakog trena,
predočava ti se gomila riskantnih i životno opasnih situacija na izbor.
Skoči ispred autobusa. Okupaj se sa svojim tosterom.
Padni na oštar nož. Visoke zgrade, rijeke, mostovi, vlakovi.
Postoji više načina da okončaš život, nego da ga proživiš.
Sve ovo preseravanje po postaji usred noći bit će gotovo.
Završi to ništavilo, treba ti samo malo hrabrosti. -A moja besmrtna duša?
Precijenjena je. -Precijenjena?
Jesi li učinio išta da dovedeš svoju besmrtnu dušu u opasnost?
Eto vidiš, nemaš se zbog čega brinuti. Jesi li katolik? -Da.
Religiozan si?
Jebem ti. Oprosti. Ovaj... Oprosti mi, Oče, zgriješio sam.
Iskreno, ne sjećam se kad sam se zadnji put ispovjedio.
Prije više od 10, a manje od 20. -Dana?
Mjeseci? Nisu valjda godine?
Ne ljuti se na mene što govorim istinu. To je baš zlobno.
Da sam znao kakav ćeš biti, rekao bih 3 dana i riskirao sa Svemogućim. -Oprosti.
To je bilo nepotrebno, ispričavam se. Još si tu?
Znam da jesi, osjećam miris likera. Definiraj religioznost. Lizu?
Shvatit ću to kao da nisi. -Možda je to božanska odmazda.
Da, to zvuči primamljivo. -Znaš, grijesi mi se vraćaju,
a prošlost me progoni... -Slušam te, William.
Čujmo tvoju ispovijed.
Obrati se i bit ćeš spašen!
To čak i nije iz Biblije. Jasno, to je nažvrljano
na busnoj stanici preko puta ove postaje. -Razočarana sam.
To je bilo moje cjelokupno znanje o Svetom pismu.
Pazi ovo: Obrati se, okreni i svi tvoji grijesi će nestati.
Ne zvuči baš onako dobro, zar ne?
Kako napreduje moje nagovaranje na samoubojstvo? Uzdrmala sam te?
Boli me glava od tebe. -Što kažeš na ovo? Uzmi olovku, uspravi je na stolu,
nabij glavu na nju i mrtav si za par sekundi. -To boli. -Je l' da?
Svaki put kad to nekome predložim,
misle da će im ući kroz nos. -To si već nekome predlagala?
Ne može im proći kroz nos, nemoguće je.
Razmisli koja je to putanja. Išlo bi kroz tvoju očnu jabučicu, zar ne?
Kroz duplju, pravo u mozak. -Pa, ovisi o položaju glave, valjda.
Isprobajmo teoriju. -Nije baš oštra, zar ne? -Uzmi svoje šminkersko nalivpero.
Teža je, oštrija od tvoje. Da je dublje u stolu, bilo bi čvršće.
Bio bi bolji osjećaj, zar ne? Svečaniji.
Nalivpero ima više svrhe od olovke. -Čvršće je.
Definitivno bolji izbor. -Definitivno i zvučnije pjesnički.
Profesor gramatike pronađen naboden na vlastito nalivpero. -Baš epski.
Inspirativno. -Uspjeli smo! -Vrijeme, mjesto, način, sve je tu.
Zar neće biti pomalo bolno? -Fulao si cijelu loptu. -Što?
Kužiš? -Sjajno. -Bože, nisi baš oduševljen.
Želiš li se ubiti ili ne? -Više nisam tako siguran. -Patetično.
Daš mi to nalivpero? Nikad nisam imala takvo. -Ne. -Zašto?
Jer je moje. -Mislila sam da ćeš se ukokati. Što će ti onda nalivpero?
Molim te, bit će kao da sam ga dobila od tebe.
Naslijedila, a ne dobila. -Zaboga, zaveži! Uzet ću ga sama.
Tebi ionako ne treba, a ja ga želim. Evo ti moja olovka, da ti se odužim, može?
Prošla baba s kolačima.
Koliko smo već dugo zaglavili ovdje?
12 dana, 13 sati i 27 minuta. Zašto? -Tek tako.
Nedostaje ti tvoja plavušica? Isuse, zagorio si poput nekog klinca.
Ona će ti doći glave, ta jebena cura. -Kartanje. -Da?
Odlično, Hold 'em poker. -Tri karte izložene. -Odjebi, to je bahata igra.
Dobro, onda Hold 'em. -Pošteno. Idemo, to je prava stvar.
Daj ih meni. Jebeno ćeš se povrijediti, daj mi.
Samo mi ih daj.
Jebem mu mater, Alf. Tu nema ni pola špila.
Možemo igrati žandara. -Žandari ti vrat slomili, dabogda!
Kako se igra soliter? -U tišini, sam, u drugoj jebenoj sobi.
Stvarno postaješ... Da, jebena odgovornost. -Znam, stalno to slušam.
Šefe, vidi ovo. -Što je to? Nešto da te zatučem do smrti? -Ne.
"Došlo je vrijeme, reče morž, da popričamo o mnogo čemu.
O cipelama i brodovima i vosku, o kupusu i kraljevima."
"I zašto je more proključalo, a svinje imaju krila."
Ne kužim, to je neka glupost. Cijela jebena knjiga je takva.
Jebeno baljezganje.
Pa, siguran sam da bi se Lewis Carroll pokajao, samo da zna kako si se uzrujao.
Zašto ne odjebeš u drugu sobu i pustiš me na miru?
Jesi za piće? Mislim na pošteno piće. -Bez sumnje.
Bill, vrijeme je za opciju B. -Bože, ima još toga. -Ima.
Opcija B: samoubojstvo uz pripomoć.
Čini mi se da to zovu "eutanazija." -Kako?
Bilo je svojevremeno popularno među Švicarcima. -Tko su ti?
Nije bitno. -Samo kažem, ako nemaš muda da to obaviš sam,
uzmi nekog drugog da ti to obavi.
Misliš da ucijenim vlastitu glavu? -Točno.
Ima li što o ubojicama u oglasniku?
"Tražim: visokog, mračnog, anonimnog stranca. Mora posjedovati oružje."
Moj novi momak je plaćeni ubojica. Na svu sreću, danas ostaje bez posla.
Sretna slučajnost, stvarno. -Mogli bismo mu nešto natuknuti,
predložiti par načina kako bi volio biti ubijen,
neka izabere najbolji. Barem pokušaj. Sve je kao i uvijek, zatim jednog dana,
vraćaš se kući nakon dugog dana u učionici, kad ono... Metak u glavu.
Posljednje što bi očekivao.
Mislim da je razumno reći, pošto već plaćam nekome da me ubije,
valjda ću cijelo vrijeme i očekivati da budem ubijen.
Samo pokušaj ne misliti o tome. -U redu, onda ćemo tako. -Dobro.
Zadržavamo tu ideju o pucnju iz daljine u glavu? Brzo, anonimno, bezbolno.
Vrijedno je toga. -Super, pretresimo onda još par načina. -Može!
Ubadanje? -Ne, ne volim noževe. To mi zvuči jako zbrkano i bolno.
Takve stvari on treba znati.
Tko? -Naš možda zamišljeni, ali moguće i stvarni ubojica,
koji je slučajno i moj novi momak. -Dobro. -Što kažeš na gaženje autom?
Imam popriličan problem s tim. -Nastavi. -Što ako me samo ošamuti?
Morat će se vratiti da me opet gazi. To je baš grozno.
Guranje? -Ne kužim.
S visoke zgrade, da bude jasnije, ili pred vlak.
Priznajem da sam već razmišljao o vlakovima.
Kratko i slatko. Prije nego skužiš, pretvoriš se u plombe i pekmez.
Stvarno si slikovita, Annie. -Nedostatak je što će ti lijes biti zatvoren.
Nesumnjivo, ali počinje mi se sviđati ideja o padanju.
Zvuči skoro slučajno. -Dolazi u obzir, guranje? -Da, prihvaća se.
Za neizbježnu smrt. -Za 404.
Što ima? -Molim? Nešto si htio reći? -Nisam.
Stvarno mi je jebeno dosadno. -Da nešto odigramo?
Misliš da bih igrao Zmijicu s tobom? -Pa, slagao si puzle.
Mrzim jebene puzle. -Rješavao si križaljke.
Zajebavaš me? -Što kažeš na šah? -Stvarno me zajebavaš? -Ne, šefe.
Nemoj da ti dođem i naučim te ponašanju. -Ne, šefe. -Jer ako ti ja dođem,
jebeno ćeš zažaliti, jasno? -Da, šefe.
Dobro.
Ne voliš ni Monopoly? -Zaboga, samo ti seri.
Smjestit ću te dva metra pod jebenu zemlju, stari. -Stvarno?
Znaš, nemam pojma zašto se gnjavim s tobom.
Trebao bih te samo upucati i pronaći novog pomoćnika.
Mislio sam da sam ti ja mlađi kolega.
To je samo ljepši naziv za pomoćnika. -Ja sam vrijedna ispomoć.
Ti si samo jebena odgovornost.
Već sam ti rekao što ja radim s jebenim odgovornostima.
Da nema mene, tko bi pravio čaj, skupljao pare, birao poslove?
Znaš, radi svoj jebeni posao!
Dobar si ti momak. Konačno shvaćaš.
Jebi ga. -Patetična zabluda. -Lajavi knjižničaru.
Molim? No, tako se to naziva kad se emocionalni nemir
oslikava u nesigurnom okolišu.
Kao kad dvoje ljubavnika u oluji kreće odvojenim putevima,
ili kad bljesak munje osvijetli ubojicu. Pridodaje ravnotežu.
Ništa osobito kad serijski ubojica izbode žrtvu u osunčanom parku, zar ne?
Mnogo je bolje u magli, u tamnoj uličici.
Bože, gubiš vrijeme kao učitelj. Trebao si biti pisac.
Trebao bi propovijedati. Pokrenuti krvavu revoluciju.
Vidi me, samosažalni učitelj gramatike, iskašljavam slezenu kroz nos,
molim nebo da me zemlja proguta.
Dođi sa mnom. -Stvarno? -Bill!
Opa!
Kamo ćemo? -Istražiti gravitaciju i patetičnu zabludu.
Brže malo!
Pa, ovo je valjda sjajna ideja. -Hajde, Bill. Gdje ti je smisao za avanturu?
Na toplom i suhom, uz moju kavu.
Koji je to vrag? -Stari ventilacijski otvor
iz vremena dok je ovaj grad bio uspješan. Sad je zaboravljen.
Samo rupa prema ničemu. Dolje, dolje, dolje.
Pa, ovo je možda nešto najstrašnije što sam ikad vidio.
Često dolaziš ovamo, zar ne? -Da, volim biti tu.
Dođi, stani uz rub. -Ne, ja... -Zatvori oči.
Predivan osjećaj.
Annie, vrati se. Zaboga!
Pa? -Pa, što? -Rekao si da želiš da te zemlja cijeloga proguta,
prije samo pet minuta. Izvoli. Nema na čemu.
Želiš da skočim unutra? -Patetična zabluda. -Ne, nije. -Da, jest.
Emocionalni nemir oslikan u nesigurnom okolišu.
U dubokoj sam, mračnoj rupi. Savršeno je. Isprobajmo tvoju ravnotežu.
Gravitaciju, možda. -Baš to!
Čuj, neću se baciti u ovo ždrijelo, samo zato što pristaje uz metaforu.
Zašto ne? Brzo, čisto i bezbolno. Poetski zvučno. -Definitivno si munjena.
Nesumnjivo. Priđi bliže rubu, da te mogu gurnuti...
Pauza! Pauza, može? -Dobro, može, može.
Koji je to kurac? Jesi li jebeno poludjela?
Što se to najgore moglo desiti, Bill?
Bio bi mrtav, sve bi bilo gotovo. Nema više boli, patnje.
Nema više čekanja na vlak koji neće doći.
Što da sam te pustila da padneš? Ništa se od ovoga ne bi događalo.
Ovaj razgovor, tvoj prigušeni gnjev, elokventno jebeno rasuđivanje.
Ništa. -Neću tako, ne želim tako otići. -Kako, Bill?
Vlakovi, auti, meci, sve je to isti krajnji proizvod.
Mislim da je pravo pitanje, želiš li ti uopće otići?
Stajanje na rubu tjera te na razmišljanje, zar ne?
Upucat ću te u lice. -Jebeno bih to volio, ali nećeš.
Prestani razmišljati, Bill. Prestani rasuđivati.
Samo sklopi oči. Udahni zadnji put i prošetaj.
Sat otkucava. -Vani je baš mirno, poput jebene apokalipse.
Vrijeme je da se sprema. -Što? -Rekoh, nikoga nema. -Da, baš je mrtvo.
Poput trupla.
Je li napunjen?
Da. Mrtav si.
S mlijekom i dva šećera.
Što čekaš?
Tako je.
Ne. Ne mogu.
Razočarana sam.
Razočarana?
Razočarana? Tebi je sve ovo jebena igra, zar ne?
Pripusti ovo u svoju malu lubanju, može? Ja umirem.
Ja... ja ću umrijeti! Za mene, sve ovo je stvarno!
Jebena rupa u zemlji je stvarna! Ja ne stojim na rubu, već jebeno padam!
Koliko godina imaš, 23, 24? Mlada, šesna, besmrtna?
Sve tvoje trkeljanje je baš to, gomila jebenog besmisla!
Izađi na svjetlost, uživaj u lijepim stvarima.
Nemoj se smucati oko rupetina u zemlji i traćiti život po noćnim birtijama.
Dosta je preseravanja, ove besposlene jebene fantazije!
Hajde, Bill. Hajde, poludi. Bjesni zbog smiraja jebenog dana!
Je li sve ovo sa smrću počelo kad ti je mamica umrla?
Da. Što je u pitanju, otac kojeg nikad nema? Brižni svećenik, možda?
Je li ti bilo lakše privući pažnju kao poremećena čudakinja,
dijete anđeoskog lica s tamnim srcem?
Kladim se da si se rezala, zar ne? Obožavala si dobru oštricu žileta.
Rezala si vidljive dijelove, tako da ih svi vide.
Jesi li imala i prijateljicu, svoju malu sudionicu?
Nekoga s kime si se mogla zavući iza šupe i paliti se s cigaretama?
Još jedno malo siroče, po tvojoj mjeri,
oboje ste se međusobno slizali? Jebi ga, to je baš po špranci, Annie! Po špranci!
Ništa novo s vama! Predavao sam gomilama takvih kroz godine...
Poznavao sam takve glupačice cijelog života!
Zločeste, zločeste male curice, baš poput tebe!
Zločesta.
Samo uživam gledajući te kako se meškoljiš, kad kažem... Zločesta.
Imam te. -Zaboga! Jesmo li se već sreli ranije?
Sad si se sjetio. Zar ne, g. Braithwaite?
Mislim da bih te sigurno zapamtio, da smo se već sreli.
Naravno da bi, zar ne? Sjećaš li se ove male, zločeste curice?
Sjećaš li se kako si me kažnjavao, g. B? -Vi glupe, zločeste male curice, dosta!
Možda je to božanska odmazda. Znaš, to što me grijesi proganjaju.
Žao mi je. -Svjetlo razotkriva našu malu tajnu.
Nešto ti se dogodilo dok si bila dijete?
Cijelu noć sam čekala da me se sjetiš.
Cijelu jebenu noć, u tvojoj blizini,
samo sam čekala da ti se slože kockice.
Želiš li znati zašto nemaš muda da se ubiješ, g. Braithwaite?
Jer dobro znaš gdje ćeš otići kad umreš.
Siročad su oduvijek najbolje žrtve, zar ne, Williame?
Prsti umrljani kredom ostavljaju vječne tragove na gaćicama malih curica.
Ovo smatraj božanskom odmazdom.
Gori u paklu.
Je li onaj pištolj bio napunjen, uperen u mene?
Kako god, nemoguće je reći.
Što je to? -Jebeni telefon. -U redu.
Da? Dobro. Kužim.
Bio je to g. Jebeni Franklin. Vrijeme je.
Da.
Da? -Je li ovaj telefon u dometu?
Gdje je jebena meta? -Zašto ne pucaš? -Nemam što upucati.
Pucaj, Vince. U čemu je problem? -Zaveži!
Plavušica! Koji kurac ona radi tamo? -Imam te.
Odloži pušku, šefe.
Koji kurac se događa?
Tradicionalno, ovo se zove "dvostruka prijevara." Odloži pušku.
Sjedni za stol, tako da ti vidim ruke.
Dobro si, plavušice? -Samo pomalo, dragi.
Mislila sam da ćeš mu dopustiti da mi uvali metak.
Mislim da je već dovoljno puta pokušavao. -Prestani, Alfrede.
Ne budi zločest. -Oprosti, lutkice. Prebaci se ovamo.
Dođi i podijeli ovaj tren sa mnom.
Čini mi se da ćeš konačno izgubiti nevinost. Čestitam.
Bok, ljepotane.
Drugačije mirišeš. -Moj novi parfem. -Opojan je.
Isuse Kriste, skrati mi muke. -Sa zadovoljstvom. -Čekaj, čekaj.
Reci mi nešto. Što sam ti uopće ikad skrivio, je li?
Vincent Escariot. Prodao bi svog kolegu za 30 srebrnjaka.
Volim odanost koja se kupuje. Ti, izdajniče.
Koji kurac ti imaš s tim? -Polako, Vince, nemoj biti nepristojan.
Mislim da si bio dovoljno nepristojan prema mojoj boljoj polovici.
Ta cura te je sjebala, zar ne? Pa, jebi se... ti i ta jebena drolja.
Nemoj se ni na trenutak zavaravati, Vincent.
Zauzdaj tu jezičinu ili ovo neće proći brzo i lako.
Bit će sporo i prljavo. Ti si jebeni gnjavator!
Baš kao što si dvoličan, prevarant i prevrtljivac.
Ali, znaš što? Sad imam novu kolegicu, Vincent. Za razliku od tebe,
volim kad me ona jebe. -Ovo je tvoja igra, plavušice?
Da, Vincente. Ja sam glavna negativka.
Jebeno ludilo. Oboje ste ludi, izgubljeni.
Jebeš tebe i tvoju jebenu drolju!
Ne dopusti mu da tako priča o nama, ljepotane.
Neću.
Tvoje oči. Već sam ih vidio...
Zbogom, Vince.
Baš je bilo zabavno. -Bilo je sjajno.
Točno. Idem pod tuš, pa presvlačenje,
a onda te vodim na večeru. Ja častim. -Naš prvi pravi izlazak.
Bok, lutkice.
Bok, ljepotane.
Servis za čišćenje.
Naradit ću se ovdje, stari. -Do najjačeg sjaja.
Malo slatkog na kraju.
Neka to bude nagrada za ono pretjerivanje neku noć, može?
Vidimo se, nadgledniče.
Bok, ljepotane. -Bok, lutkice.
Jesi li završila zadaću? -Najbolje u razredu. -Pametna cura!
Imam malo iznenađenje za tebe.
Obučena si poput striptizete ispod tog kaputa? Čarape, halteri?
Znaš, stvarno imaš prekrasnu čeljust.
Čekaj me ovdje. -Da.
Tko je tamo?
Lutkice.
Baš mrzim taj nadimak. Baci pištolj, digni ruke da ih vidim.
Pogrešan pokret, ljepotane, i dobit ćeš onu rupu posred lica
o kojoj smo pričali. Baci ga.
Odgurni ga.
Dobar dečko.
Mislio sam da smo kolege. -Već imam kolegu.
Bogalja? Sve ovo, čemu to?
Pomno razrađena shema nemilosrdno provedena nad tobom,
od strane jako motiviranih, inteligentnih pojedinaca...
Koji vole amatersku dramatizaciju. -Kaže se sklonost.
U pravu si, Alfrede. -Dva tjedna ste me držali u onom jebenom stanu,
čekajući da ubijem nekoga, tko je čekao da ubije mene.
Zašto? -Jer mi volimo kad su nam lutkice posložene na ormaru. -Sranje!
Naši izgladnjeli štakori, zatvoreni u kavezu,
trgaju jedan drugog, za naše zadovoljstvo.
Nikad ti se nisam... sviđao? -Meni? Nisi.
Jesu li ti ikad rekli da si dvolična,
varljiva, manipulativna, okorjela mala drolja?
Ne pitaj.
Annie, draga, pretpostavljam da ćeš razmotriti...
Neću.
Čuj, znam da je bio za tebe, ali čekaju nas veće ribe, jasno?
Imam njegove dokumente, daj mi njegov pištolj.
Stani i predaj se! -Kriste! Skoro me strefio srčani udar.
Uranio si. Daj mi taj pištolj. Gdje si odnio Vincenta?
Što ćeš s njima obojicom?
Da ih bacimo u rijeku? -Ne.
Imam bolju ideju. Pomozi mi.
Idealno za ovakvu budalu. -Ni ne pomišljam na silazak.
Znatiželja je ubila mačku.
Vidimo se, nadgledniče. -Ugodan ti dan.
Da?
Obavljeno je, g. Franklin. -Da? -Obojica. -Dobro.
A malo zadovoljstvo, učitelj? Zauvijek ti dugujem.
Jesi li se zabavila, dušo? -Slatko poput sladoleda.
Bogalj je bio jako koristan. -Kafić "Zadnja šansa".
On je samo glasnik. Kako mama kaže.
U redu, sinko? Servis za čišćenje. -Ima on svoju svrhu.
Jesi li prikladno zadivljen, g. Franklin?
Beskrajno. Dobra si. -Mogu li se onda osloniti na tvoj posao?
Imam ograničen izbor. Dostojno si potukla suparnike.
Kako mogu znati da me nećeš prevariti?
Čini se da ti to dobro ide od ruke. -Baš tako. Ali, zapamti,
volim odanost koja se kupuje, a ti si unikatna.
Jedinstvena. Dokazala si mi koliko vrijediš.
Pa, je li ovo početak jednog divnog prijateljstva? -Definitivno.
Laku noć. -Laku noć.
404.
Izvrsno.
Što želiš? -Postoje dvije stvari u životu na koje nikad nismo doista spremni.
Blizanci.
Vidi ti njega, još je živ.
Oprostite, g. Franklin, smeta li vam svjetlost?
Gdje sam? -Sviđa li vam se kako smo sredili ovo mjesto?
Trebala je ženska ruka. -Kako... Kako ste, jebem vam...
Pogledaj malo bolje, g. Franklin. -Ili ćemo te zvati...
Clinton? -Ruža s drugim imenom. -Pao si niz zečju rupu
daleko od nade, rime ili razloga, otplutao niz rijeku suza.
Vi ste lude! Pomahnitalo lude! -Nema tu pomoći, reče mačka.
Svi smo ovdje ludi. -Ja sam luda. Ti si luda.
Jesi li je ikad pročitao? -Naša omiljena knjiga.
Tweedledum i Tweedledee. -Mamica nam je čitala svake večeri.
Znamo je od početka dokraja, između korica. -Skroz na skroz.
Reci nam stranicu i red, znamo svaku riječ, doslovno.
Kažu da je to nasljedno. -Poput boje očiju. -Ili nagona za ubijanjem.
Krv će poteći. -Da ti ispričamo priču, g. Franklin?
Je li ti udobno? -Dopusti da počnemo.
Jednom davno, na mjestu nimalo drugačijem od ovog,
ustvari, baš istom kao ovo,
živjela je mlada žena po imenu Chloe Merriweather.
Chloe Merriweather imala je sjaj u oku. -Željela je avanturu.
Jedne noći u prikladno nazvanom lokalu "Sve prolazi",
Chloe Merriweather podlegla je lažima
jednog Clintona Sharpa, nisko rangiranog kriminalca s velikim planovima,
koji joj je šaputao slatke besmislice u uho, opio je i iskoristio.
Bila je to vrtoglava veza.
Neko vrijeme, malo se znalo o Chloe Merriweather,
sve dok se nakon nekog vremena nije opet pojavila.
Odrasla je, poput svih malih curica. -Danju je konobarila,
noću plesala na istim stolovima. -Chloe je imala tajnu za koju nitko nije znao,
pohranjenu duboko u njenom srcu. -Doma je imala dvije male curice.
Blizanke. -Kao rezultat njenih strasnih sastanaka s g. Sharpom.
Taticom.
Ali, Chloe Merriweather nije željela uključiti Clintona
u živote svojih kćeri, pošto je vidjela sjenku na njegovoj duši,
ubojstvo u očima.
Skrivala ih je od svijeta i od Clintona Sharpa.
Neodoljivo slatka bila su ta vremena.
Ali život je okrutan, a svijet je mali,
i sudba se nemilo poigrala s nama. -Jedne mračne, tamne noći,
Chloe Merriweather vidjela je nešto što nije smjela.
Clintona Sharpa na poslu.
Chloe Merriweather trčala je kroz tu mračnu, tamnu noć.
Ali, nije prošlo dugo, a Clinton Sharp je potražio Chloe
sa spremnikom benzina i upaljačem.
Glasine kažu da je fućkao tijekom posla.
Ali Chloe Merriweather bila je borac, divlja mačka neustrašivih suza,
nespremna da mirno krene u tu blagu noć. Cloe je spasila svoje curice,
ali divlja mačka se nije izvukla na sigurno.
Tako smo završile u policijskoj postaji,
pa kasnije prepuštene na nemilost sirotišta St. Catherine.
Dobrodošle od svećenika i učitelja, znatiželjnih ruku i ljepljivih prstiju.
Tu smo naučile kako zatvoriti oči i gristi usnice.
Naučile smo kako prošetati svojim srcima i glavama,
kad se svjetla ugase. -Čim su nas noge mogle ponijeti,
pobjegle smo daleko. Preživljavanje nam je bilo jedina nada. -Puki opstanak.
Sve dok ga jednog dana nismo ugledale,
kako šepa uz svoja kolica i metlu, sa svojom protezom, baš Clinton Sharp.
U svom tom obogaljenom sjaju. -Taj uvijek isti zvižduk,
koji nas je dugo proganjao u noćnim morama.
Tako smo te uhvatile, tatice,
i nije prošlo dugo, otkrile smo tvoju slatku malu tajnu.
G. Franklin, marioneta glavnog zločinca.
Legendarne crne aktovke, čuvene glasovne poruke,
izgubljena umjetnost tajne. -Što je to? -Još jedan jebeni broj sandučića.
Moraš voljeti g. Franklina, zar ne? -Tko kaže da je tajna izgubljena umjetnost?
Tko kaže da je tajna izgubljena umjetnost?
Dopustili smo ti da nas nađeš, tatice, baš kao i mi tebe.
Malo pomalo, izložile smo ti svoje planove.
Postavile smo zamke i zabacile udice.
Povlačile smo konce na koje si plesao.
Točno smo znale što će ti privući pažnju,
i da nećeš odoljeti čuti našu ispovijed.
Trebam samo malu, sitnu donaciju, g. Nigel Illing.
G. Franklin, moram priznati, bila sam jako zločesta curica.
Nađimo se u crkvi St. Catherine. -Ovo je jako dobro odabrano mjesto.
Želim sav tvoj posao, ugovore, baš sve. -Bojim se da nemaš sreće.
Predloženi su mi drugi, zainteresirani suradnici,
koji će riješiti moje probleme. -Ja sam bolja. -Sumnjam u to.
Vi muškarci, u lošim odijelima, sa zalizanom kosom,
potpuno ste predvidljivi. -Do krajnje točke nemarni. -Da.
Ja? -Ja sam oštrica između haltera,
nož u štikli. -Ja sam iznenađenje koje ne očekuju.
Tko kaže da je tajna izgubljena umjetnost? -Tko bi to rekao?
Ipak smo mi tatice curice, naposljetku.
Sad stojimo na rubu naše osvete, na vrhu najluđe pravde.
Moje ste kćeri, zar ne? -Samo krvna veza, tatice.
Ne veži se suviše. -Mama mora biti osvećena.
Reci nam, tatice, znaš li nešto o lobotomiji?
Omražena u sadašnje vrijeme, ali nekako pristaje u ovu priču, zar ne?
Molim vas, cure. Sve, sve ću učiniti.
Ne to, molim vas! Samo to ne. Preklinjem vas u majčino ime!
Otac sam vam! -Ne, ne, ne. Pomalo prekasno.
Tiho, tatice, polako. -I've got you. Try not to fight.
"Došlo je vrijeme, reče morž, da popričamo o mnogo čemu.
O cipelama i brodovima i vosku, o kupusu i kraljevima."
Oko za oko, tatice.
Tvoja je zadnja, draga sestrice. -Čavao u lijes.
Pošalji g. Franklina u Zemlju čudesa.
Laka ti noć, tatice.
Savršeno.
Terminal, 2018. -=Lula&Valkanela=-
Preuzeto sa www.titlovi.com