www.titlovi.com
Izvoli.
Jesi li uplašena? -Ne.
Da. -I ja sam. -Možeš li se uopšte micati?
Pokušaću ako ima neko mjesto gdje mogu otići.
Farnsvort škola je na drugom kraju šume.
Bogoslovija gđice Marte Farnsvort za mlade dame. -Ima li tu muškaraca?
Tamo su još samo 4 đaka, učiteljica i gđica Farnsvort.
Robovi su otišli. Ne mogu reći da ćeš biti dobrodošao pošto si jenki,
ali... biće ti bolje nego ovde. -Istina.
Prihvatam tvoj poziv. Možeš li me podići?
Daj mi trenutak da dođem do daha. -Da, gospodine. -Dođi.
Puno si teži od mog brata.
Gdje je on sada? -Ubijen je u Tenesiju.
To nije bio neko od nas. Nisam bio u Tenesiju.
Kako se zoveš? -Amelija Dabni.
Ja sam Mekbarni. Kaplar Džon Mekbarni.
Drago mi je što smo se upoznali, kaplare.
Gdje ono idemo? -U Bogosloviju gđice Farnsvort za mlade dame.
Sa samo 5 učenika. -Druge djevojke su otišle kući,
ali je gđica Marta nastavila raditi.
Uglavnom jer nemamo gdje ići.
Moj dom je Džordžija, ali je moja majka mislila
da je bolje da ostanem malo ovde u Virdžiniji,
pošto je general Šerman blizu Atlante.
Jesi li pobjegao?
Bio sam sa 66-om, iz Njujorka.
Napali su nas... pao sam i... Sve je počelo da gori.
Hoćeš li se vratiti? Mogu ti pokazati put. -Ne sada.
Možda kad mi noga prestane krvariti.
A sada glagol, "biti".
Gđice Emili.
Gđice Marta!
Mari, za mnom. -Upomoć!
Gđice Marta!
Ejmi! -Upomoć!
Šta se desilo? Jesi li dobro?
Otkud on ovde? -Bio je sam u šumi.
Nisam ga mogla ostaviti da umre. -Znaš da ne smiješ ići tako daleko!
Je li mrtav?
Ne. Još ne.
Brzo. Moramo ga prenijeti na trijem.
Podigni ga. Edvina, uzmi ga za rame.
Da, gđice Marta. -Djevojke, odnesimo ga na trijem. Brzo!
Svi moramo pomoći. Uzmite ga za noge.
1, 2, 3. -Mogao bi biti opasan, gđice Marta. -Samo ti njega podigni.
66-ta Njujorška regimenta.
Zahvalan sam što sam vaš zatvorenik.
On je pravi sjevernjak! Siluju sve žene sa juga na koje naiđu.
Ne lupetaj, Džejn! -Istina je. -Ostavite ga tu.
Ne vidi se na njemu da je jenki, zar ne?
Ejmi, idi unutra, uzmi plavu krpu i okači je na kapiju.
Plava krpa. Da patrola zna da smo uhvatili živog jenkija.
Zašto nisi zvala? Sigurno si ih vidjela kako idu preko polja.
Žao mi je. Zaboravila sam da je moj red da stražarim.
Ne smiješ zaboravljati. Idući put će nam u dvorištu biti paraziti iz Unije.
Tako smo izgubili većinu kokošiju. U redu...
Mari, idi gore. Zovi ako vidiš naše vojnike. -Da, gđice.
Moramo mu saprati ranu. -Da. I moramo je zašiti.
Ejmi, jesam li ti rekla da okačiš plavu krpu na kapiju!
Nakon tolike izgubljene krvi, umro bi da ode. -Zar to ne bi bilo hrišćanski?
Da. U pravu si.
Bilo bi. Neće uspjeti.
Čekaćemo dok mu ne bude bolje. Prije nego ga odvedu. Uvedite ga. Hajde.
Stavi vodu da prokuva, Emili. Trebaće nam i krpa.
Sve što možemo iskoristiti.
Ališam, Džejn, nađite tu krpu i donesite je u muzičku sobu.
Da, gđice. -U redu.
Gđice Edvina. -Zatvorite vrata, djevojke.
Trebaju mi makaze. -Da, gđice Marta.
Evo.
Donesi mi još krpe. -Da, gđice Marta.
Ovde ima toliko metala da možeš konja potkovati.
Mislim da sam izvadila većinu.
Treba mi igla. Dajte mi iglu i konac.
Odmakni se. -Ne mogu. -Prestani. -Čuješ li šta govore? -Ne.
Edvina, dodaj mi vode.
Očistiću ga. -Da, gđice Marta.
I mislila sam. -Hoće li umrijeti?
Danas neće. -Šta će sada biti?
Predaćemo ga patroli, naravno.
U međuvremenu, ne želim da vrebate ovuda
ili da zavirujete u ovu sobu. Je l' jasno?
Njgovo ime je, ako se pitate, kaplar Džon Mekbarni.
Neće biti ovde toliko dugo da nam njegovo ime nešto znači.
Bilo je previše smetnji. Nema učenje za danas.
Imamo puno toga za okrpiti. -Dobro.
U sobu za šivanje. Hajde, djevojke.
Neću još dugo biti ovde, Ejmi. -Pazi. Neka ti šavovi budu ravni.
Džejn i tebi je isto kao i nama.
Ne odlaziš jer nemaš gdje. -Imam!
Moj otac je sa generalom Lijem i ako želim,
vojnici bi došli po mene ovog trenutka.
Kad bi znali gdje je ovo. -Fino i ravno.
Majka mi je pisala iz Čarlstona da je blokada bila strašna.
Kaže da bi bolje jela ovde, nego kod kuće. -I bi.
Nisi smjela dovesti tog jenkija. -Slažem se.
Sigurno je špijun i pustiće sjevernjake da nam pokradu vrt. -Sumnjam.
Gđice Edvina, zar se ne bojite tog sjevernjaka? -Ne.
I nije lijepo zvati ga tako. On ima ime.
Kaplar Džon Mekbarni. -Džon.
Da vidimo. -Radim li ovo kako treba? Da, ali možeš još približiti šavove.
Dobro.
Naši momci, gđice Marta. Prolaze kraj nas.
Zar ih ne možemo ići pozdraviti? -Ne. Ne želim da vas vide.
Mislim da imaju neke zarobljenike. -Idite gore! Odmah!
Šta će biti? -Ne vidim.
Kakve su vijesti? -Vodimo ove jenkije u zatvor da umru.
Dobro veče, kapetane. -Dobro veče, gđice.
Mislite li da ćemu reći za njega?
Sami ste ovde, gđice? -Ima nas nekoliko.
Pa... -Govori li mu? -Ne bih znala reći.
Čuvajte se, gđice. Mnogo jenkija je skinulo uniformu
i bježe u ovu šumu. -Pitala sam se imate li šaržer viška.
Kakve koristi od toga? -Otac mi je ostavio revolver.
Osjećala bih se sigurnije znajući da ga mogu upotrebiti. -Da vidmo šta mogu.
Evo. -Hvala. -Nema na čemu. -Dao joj je nešto.
Odlaze. Nije im rekla!
Šta radiš tu? -Vidimo se kasnije.
Razgovarala sam sa njim nasamo. -Neka odmara.
Nije jedna od tvojih ranjenih ptica ili buba.
Molimo se za sve one koje smo izgubili.
I molimo se da budu sigurni od nedaća kroz noć.
Amin. -Amin.
Želi li neko posebne blagoslove?
Molim se da Gospod vrati zdravlje ranjenog vojnika.
Molimo se za njegovo zdravlje i rani odlazak.
Misliš da će preživiti? -Ne znam.
Ako ga ne čuješ noću, znaj da će doći po tebe.
Znaš da hoće. -Tiho u sobe, djevojke.
Dobro jutro. Valjda je jutro. -Oko 06:00 je.
I mislio sam da jeste po pjevu ševe.
Voliš li ptice? -Itekako.
Sve što je divlje. Divlje i slobodno.
Mislim da su to crvendaći. Mogu ti pokazati gnijezda koje sam sakupila.
Bilo bi mi zadovoljstvo.
Bolje da idem. Gđica Marta dolazi da ti popravi zavoje.
U redu. Hvala, draga.
Volim grašak.
Postaješ dobra u tome. -Mogu li dobiti zrno graška?
Da. -Ispalo mi je.
Mogu li dobiti drugo? -Dobro jutro. -Dobro jutro.
Kako je jenki? -Mnogo bolje.
Gđice Edvina, koliko će još biti u muzičkoj sobi? -Dok ne bude mnogo bolje.
Kako da vježbam violinu sa neprijateljem u sobi? -Gđice Džejn, molim te.
Dobro jutro, djevojke. -Dobro jutro, gđice Marta.
Ejmi, jesi li našla gljive dok si vani sakupljala vojnike?
Jesam, ali nisam sigurna da su jestive. -Pogledaćemo ih kasnije, hoćemo li?
Da, gđice.
Čini se da vojnikov boravak ovde ima učinka.
Gledaj svoja posla. Moraš učiti.
Nećemo ovde danas imati muzičko? -Ne, idi u biblioteku.
Dobro jutro, kaplare. -Dobro jutro, gđice.
Mislim da samo smetam ovde. -Da, tako je.
Ne ublažavate riječi, gđice. Izravno govorite. Sviđa mi se to.
Je li? Mislite li da mijenja nešto to što vam se sviđa ili ne?
Sigurna sam da vam moje mišljenje ne znači ništa. Ne tražim da me hvalite.
Šta onda tražiš? -Ništa. Već ste mi dali puno toga.
I veoma sam zahvalan.
Ne bojiš se da ću te predati našim vojnicima? -Ne, mislim da ne.
Ja ne... Ne kažem da nećete to učiniti, ali...
Ima i gorih stvari koje su mi se mogle desiti.
Ne vidim uživanciju u zatvoru, ali bolje i to, nego biti mrtav.
A to bi bio da niste pomogli. -Ne nužno.
Boli li te noga? -Malo.
Ukočenost će postati ozbiljnija.
Itekako. -Ima brendija, ako hoćeš.
E, to bi bilo zadovoljstvo. -Ne nudim ti ga za zadovoljstvo,
već za udobnost.
Da, gđice. -I podsjećam te da nisi gost ovde.
Ti si nemio posjetilac. I ne planiramo te zabavljati.
I ne očekujem to, gđice. Iako ćete vidjeti da me lako zabaviti.
Šta je bilo? -Mislila sam da možda mogu pomoći nekako.
Ne. Ti ne možeš ništa uraditi.
Imaš dosta za učiti, a i drugog posla da te zaokuplja.
Mislila sam samo pomoći. -Nema potrebe.
I reci ostalima da je ova soba zabranjena.
Da, gđice.
Možete mi vjerovati, gđice. -Ne poznajem te.
Da me znate... vjerovali bi.
Nećeš biti ovde dovoljno dugo da do toga dođe.
Gđice?
Da, kaplare? -Ima li šanse za malo sapuna i žilet?
Da vidim šta mogu naći. -Hvala, gđice.
Pazi sa "e".
Veoma dobro, gđice Džejn.
Jesmo li gotove? -Skoro. Ovo je zadnji red.
Ališa.
Htjela sam ti donijeti ovo sinoć, jer sam se bojala da ćeš do jutra umrijeti.
Ali pošto si bio bez svijesti, ne bi mogao čitati. -Logično.
Jesi li katolik? -Kršten sam.
Evo ti onda molitvenik. -Hvala.
Mislila sam da bi se htio ispovjediti ako budeš na ivici smrti.
Mislim da ću biti ovde još malo.
Gdje su mi maniri? Ja sam Džon Patrik Mekbarni.
Drago mi je, gospodine. -I meni, madam.
Samo malo, gđice. Kud si krenula sa mojim bisernim naušnicama?
Gđice Edvina, nemojte biti mrzovoljni.
Danas se svi doterujemo. -Sa mojim nakitom nećete.
Vratiću ih. I prelijepo izgledate jutros.
Doterali ste se. -Nisam. -Nisam vidjela tu divnu ukosnicu
još od prošlog Božića. -Vrati se na posao.
Čekaj. Nemoj bježati. Trebala si me nešto?
Hvala ti.
Izgledaju kao da si sa njima jamu kopao.
I jesam.
Usred bitke sa svim onim gvožđem što leti iznad glave...
Prva pomisao mi je bila da se ukopam.
I kad nisi mogao, pobjegao si? -Jesam. Boga mi jesam.
To što si pobjegao i nije baš hrabro od tebe.
Možda i nije. Ali je pametno.
Jer si živ?
I sad sam upoznao tebe.
I ne poznaješ me. -Znam ti ime...
Gđica Edvina Morou. -Šta su ti još rekli o meni?
Ništa sem imena. Divno ime.
Nadam se da djevojke nisu pričale svašta. -Šta te briga šta pričaju?
I nije. Samo ne želim da stekneš pogrešan utisak.
Onda ti je stalo do mog mišljenja.
Ti si ovde stranac, to je sve.
Ne želim da budeš doveden u zabludu. -Onda me uputi
i reci mi nešto o sebi.
Odakle si... gđice Edvina Morou?
Dom mog oca je Ričmond.
Otišla sam iz Savane veoma mlada.
Živjeli smo na nekoliko mjesta za očeva preduzeća.
Čekaš li dragog da se vrati kad se rat završi?
Nemam nikog u vojsci. -Kako si završila ovde?
Zašto te toliko zanimam? -Čini mi sa da ne pripadamo ovde.
Kladim se da si nezavisna.
Druge ti se djevojke ne mogu ni približiti.
A tu je naravno i tvoj izgled.
To mi nije bitno. -Bitno je drugima.
Izvini što ti govorim, ali na svim mojim putovanjima
nisam naišao na takvu ljepotu.
Reci mi nešto. Gđice Morou...
U redu je. Da možeš imati bilo šta... Šta je tvoja najveća želja?
Da možeš imati bilo šta, šta bi to bilo?
Bilo šta?
Da, bilo šta.
Da me odvedu daleko odavde.
Prijatan dan, kaplare Mekbarni. -Džon.
"Dođite meni vi koji ste umorni i opterećni,
ja ću vas okrijepiti. Uzmite jaram moj na sebe i od mene učite,
jer sam krotka i ponizna srce i naći ćete pokoj vašim dušama."
"Jer jaram je moj sladak...
Zar ne možeš sačekati?
U redu.
"Jer jaram je moj sladak i breme moje lako."
Laku noć, kaplare.
Neka Bog blagoslovi našu vojsku i da se naši momci sigurno vrate. -Da.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
Jesi li spremna? -U redu. -U redu.
Ne radi to.
U redu, trebaš biti...
Evo ti, Henri.
U redu.
Dođi.
Kaplar Mekbarni mi je dao svoje dugme.
Gđice Ejmi.
Blagoslovi nas i blagoslovi Tvoje darove koje dobijamo preko
Isusa Hrista, našeg Gospoda. Amin. -Amin.
Palo mi je na pamet da bi se mogli osvrnuti na neočekivano prisustvo
kaplara Mekbarnija u kući.
Dok mu noga ne ozdravi, naravno.
Mogli bi praktikovati samilost i naučiti još nešto dok je ovde.
Šta svaka od vas misli o tome?
Gđice Ališa, možeš li nam ti reći šta možemo još naučiti od njega?
Možda će nas njegov prizor podsjetiti da postoji još nešto osim lekcija.
Ja mislim da samo to i treba da bude za damu tvojih godina.
Ako naučimo lekcije dok smo mladi, možemo očekivati miran i sretan život
kad smo suočeni sa smetnjama.
Sa prisustvom ovog omraženog neprijatelja, imaćemo stalni podsjetnik
da rat još traje. I žrtve i molitve koje moramo napraviti.
Mogu li ja reći, da bilo koji dašak svježeg vazduha
iz vanjskog svijeta je dobrodošao svima nama.
Čula sam da je plaćenik, pa možda i nije neprijatelj.
Šta je plaćenik? -To znači da ga vojska plaća da se bori.
Ne bori se za cilj. -Ne znamo to.
Čini se da uči prirodu, pa očekujem da naučim o divljem svijetu i flori.
Čini se da je osjetljiv? -Je li?
Smatram da je razuman.
Je li? Moraš podijeliti još svojih otkrića sa nama, Edvina.
Kao posvećeni hrišćani, pridružićemo se kaplaru
nakon večere na molitvi. -Da, gđice Marta.
Hoćemo li?
Kaplare. Hoćete li nam se pridružiti na večernjoj molitvi?
Da, gđice. -Možda prvo da sviramo malo,
ako ti ne smeta. -Ne, uopšte.
Volio bih slušati malo muziku. -Gđice Džejn? -Da, gđice.
Gđice Džejn, predivno svirate. -Zar ne? -Itekako.
Da nisu jenkiji? -Vjerovatno nisu. Možda su naši.
Edvina, čekaj ovde sa djevojkama.
Ako su neprijateljski vojnici, kucnuću tri puta.
Naći ćemo se u šumi. -A kaplar? -Nije u stanju da ide. Ostaće ovde.
Tišina, svi.
Mogu li vam pomoći, gospodo? -Mislim da je naš. -Nadam se.
Gđice Edvina, šta ćemo? -Ne brinite, djevojke.
Ovuda.
Zašto su ovde?
Misliš li da su ovde zbog kaplara? -Možda.
Zašto ga ne predamo? -Dolaze li? Tako se bojim...
U redu je. Dvojica naših. Dala sam im da jedu. U kuhinji su.
Zašto su došli? -Da ponude pomoć.
Vojska odlazi iz okolnog područja. Za sada im nisam rekla za kaplara.
Ali mogla bih ih pitati da ga povedu sa sobom.
Ne bi mogao jahati, a da ne ozlijedi nogu.
Rekla bih da je ranjen i vratili bi se po njega.
Ali tu su u pitanju sedmice, čak i mjeseci.
Vjerovatno bi insistirali da ga povedu odmah. Ko zna šta će mu se desiti.
Mogli bi ga upucati i ostaviti kraj puta da umre.
Mogla bih dozvoliti kaplaru da ostane dok se ne oporavi.
Onda bi ga mi ispratili. Samog. -O, da.
Uzmimo u obzir hrišćanko dobročinstvo. -Pričaš o njemu kao da nije u sobi.
Ima li sumnje da ga možemo smatrati neprijateljem? -Molim vas, gđice Marta!
Dozvoliću kaplaru da ostane dok mu noga ne ozdravi.
Ako se koja protivi tome, reći ću vojnicima i oni će odlučiti
o njegovoj sudbini. Bilo koja? Gđice Džejn?
Pa, onda. Ostaće.
Odlučeno je. U krevet. Sve.
Hajde, djevojke. Idemo.
Možemo li ići pozdraviti vojnike? -Ne! Ne želim ih dovoditi u napast.
Hajde, djevojke. -Gđice Edvina.
Ovo je bila itekakva noć.
Moram reći kad su me vidjeli,
rekli su, "nema ničeg strašnijeg od preplašene žene sa puškom."
Kad se vratim, da li bi ste popili brendi sa mnom, kaplare?
Volio bih to, gđice.
Šta misliš koliko dugo će ostati?
Gđica Marta se zagrijava za njega. I njemu se sviđa ovde. -Šta ti znaš?
Pričala sam sa njim nasamo. -Misliš da samo zato što si ga našla,
imaš neki poseban odnos sa njim? -Ljubomorna si.
Mora da vam je naporno.
Ne mogu reći da nije bila borba.
Divim se vašoj snazi. Znam da vam je teško stalno biti jaka za ove djevojke.
Sretni su što imaju ženu poput vas.
Pokušavam im dati ono što trebaju da prežive u današnja vremena.
Tamo je posve drugačiji svijet u koji idu. Mislim da to ne shvataju.
Ne, ne mogu znati kako je tamo vani.
Ponekad se toliko umorim...
Molim se da je kraj blizu. Ne mogu pojmiti
koliko su svi propatili. -Nema tu šta poimati.
Jesi li imala koga prije rata?
Jesam.
Žao mi je.
Svi su mnogo izgubili. -Ispao sam kukavica što sam pobjegao.
Ne shvataš šta je bitka dok je ne vidiš.
Mora da je razarajuće.
Sišao sam sa broda iz Dablina... Nisam imao ništa.
Uzeo sam 300$ da zamjenim nekoga. -Tako znači.
Svi smo radili netipične stvari.
Pobrinućemo se da dođeš kući.
Hvala na društvu, kaplare.
Izvinite, moram insistirati da se odmorite.
Laku noć, gđice. Prijatno veče.
Prijatno veče, kaplare.
Uspio si!
Gđice Marta, dođite da vidite! -Šta je?
Čuvaj se. Ne oslanjaj se puno na bolesnu nogu. -Da, gđice.
Ja ne bih požurivala prirodu, ali ako želiš rizikovati...
Kaplare, molim vas. Učvrstite se.
Možeš li mi pomoći da izađem vani, gđice Ejmi? -Naravno.
Dobar dan, kaplare. -Dame.
Tvoj je red u povrtnjaku. -Tako je. -Pomažem kaplaru, kao što vidite.
Mi ti možemo olakšati. -Dosta. Ja odlučujem ko će šta raditi.
Krenite, djevojke. -Da, gđice.
Ovo me podsjeća na naš prvi susret.
Ruže treba okresati. A živica je u užasnom stanju.
Čitav cvjetnjak treba njegovati. Uradiću to sutra. -Ni slučajno.
Imate li iskustva u vrtlarenju, kaplare Mekbarni? -Malo, da.
Ako imate dar za vrtlarenje,
pomoći ćete nam kad ozdravite. -Biće mi zadovoljstvo, gđice.
Dođi. Imaš posla, gđice Ejmi.
Evo ti vode ako želiš. -Veoma. Hvala, djevojčice moja.
Gđica Marta je rekla da se vratim lekcijama.
Ali rekla sam joj za sve stvari za koje me trebaš. -Da, računam na tebe
da me držiš podalje od ptičjih gnijezda. I da mi praviš društvo.
Slušaj, ne govori ostalima, ali tebe smatram najboljim prijateljem ovde.
Smatraš? -Naravno.
Da nije bilo tebe, još bih sjedio ispod onog drveta.
Hvala ti, moja damo.
Bolje da ne govoriše nešto ružno kaplaru o nama.
Zašto bih to uradila?
Kaplare?
Pitala sam se kako vam je noga. -Ponekad zaboli.
To bih i očekivala.
Sjećaš se da sam se protivila što si tako rano stao na nju.
Da, gđice. -Međutim...
Cijenim tvoju želju da budeš aktivan.
Mogu li vidjeti? -Da, gđice.
Pa...
Šavovi drže dobro.
Rana dobro zacijeljuje.
Šta mislite kad ću se potpuno oporaviti?
Neki bi rekli da si sad oporavljen. Sigurna sam da bi vojni hirurzi
rekli da si spreman da se vratiš na dužnost.
Htjeli bi da odem? -Nisam to rekla. -Naravno da ne.
Previše ste ljubazni da to tako grubo kažete.
Gruba sam onoliko koliko trebam biti, kaplare Mekbarni.
Pošto si spomenuo, noga će biti dobro da možeš krenuti do kraja sedmice.
To je za par dana. -Da, jeste.
Kuda da idem? -Bojim se da je to vaša stvar, kaplare.
Kako god, mislim da možeš naći kolone svojih trupa
na glavnom putu za Ričmond.
Tvoj vrt treba stalnu njegu. Treba ti stalni baštovan.
Možda. Ali u ovim vremenima će morati bez njega.
Šteta što nisam mogao ostati bespomoćan.
Kad? -Ne znam tačno, ali rekla mu je da ide.
Moraćemo mu ovo učiniti ugodnim
da mu neće pasti na pamet ostaviti nas. -Mogli bi predložiti gđici Marti
da nam se kaplar pridruži za večerom.
Da, mora da je usamljen jedući u svojoj sobi.
Možemo mu pokazati pravo južnjačko gostoprimstvo.
Gđica Edvina Morou.
Nedostajalo mi je biti blizu tebe. -Je li? -Da.
Nemaš pojma koliko si divna.
Gđica Farnsvort je sugerisala da je vrijeme da odem.
Ne želim da odeš. -Ni je ne želim otići.
Volim te, Edvina.
Molim te, ne govori to nikad, osim ako to ne misliš.
Mislim.
Znao sam šta osjećam prema tebi čim smo prvi put razgovarali.
Bojao sam se reći bilo šta, jer sam se bojao da mi nećeš dati prići.
Govorim ti ovo sada, jer mi ponestaje vremena. Možda mi je ovo zadnja šansa.
Shvatam da nisam dovoljno dobar za tebe.
Nije istina. -Jeste.
Ne vjeruješ dovoljno u sebe da vidiš to.
Umoran sam od ovog rata.
Želim vidjeti zapad.
Ako stigneš do Ričmonda, moj ti otac može pomoći.
Pođi sa mnom.
Kaplare? Gđica Marta te poziva da večeraš sa nama.
Jesi li čula? Gđica Marta je pozvala kaplara na večeru.
Jesi li? -Skoro.
Gđice Ališa, previše vrhnja.
Prestani se kikotati. Maniri.
Ta haljina je veoma lijepa, gđice Edvina. -Hvala.
Moglo bi biti još privlačnih ramena da se svima dopusti nositi takve haljine.
Ne bih rekla da je potpuno prikladna za školu za mlade dame,
ali znamo da je gđica Edvina navikla na gradsko društvo sa drugačijim stavovima.
Predložila bih da promijenimo temu
i da gđica Edvina navuče šal.
Da. -To bi izbjeglo daljna nagađanja na temu.
Ovo je najbolje jelo koje sam odskoro jeo. Hvala, gđice.
(Hvala.)
Gđica Ališa je sama napravila pitu.
Nadam se da voliš pitu od jabuka. -Ta mi je omiljena.
Je li to moj recepat, Ališa?
Jeste.
Ja sam brala jabuke. -Ukusne su.
I meni je najomiljenija pita sa jabukama. -Stvarno?
Imamo sreće što imamo dovoljno vode za vrt. -Da, gđice.
Da sviramo malo?
Prelijepa pjesma, Džejn. -Nije li?
Ja sam uvijek mislila da je romantična. -Poprilično.
Gospođice, mogu li vas zamoliti za ples?
U redu, zavrti.
Čekaj, čekaj.
Gđice Morou. Nisam imao priliku reći vam
kako zanosno izgledate večeras. -Hvala.
Mogu li doći i posjetiti vas večeras? -Jeste li za digestiv, kaplare?
Da, gđice.
Predivno veče. -Nije li?
Muzika je divna. -Jeste.
Moj otac je imao vinski podrum. Ova kuća je bila puna zabava.
Ljudi su dolazili iz daleka. -To mora da je bilo izuzetno.
Da, bilo je.
Bile su tu kočije. Prelijepe haljine.
Muškarci u svečanom. Elegantne večere i balovi.
Zdravica za vas, gđice Marta. Vi ste najhrabrija žena koju sam upoznao.
Ne, hrabrost je samo...
Uraditi ono što se treba u datom trenutku.
Reci mi, kaplare... -Da, gđice? -Hoće li ovaj rat uskoro završiti? -Veoma brzo.
I prije nego što ste vi južnjaci spremni priznati.
Znam. -I dobro bi vam došla pomoć ovde.
Pomoć muškarca.
Veoma lijepo, gđice Džejn.
Djevojke! Okupimo se za večernju molitvu.
Dragi Gospode, zaštiti našu školu
i zaštiti hrabre pripadnike naše vojske.
I da pazimo našeg prijatelja, kaplara Mekbarnija,
dok pokušava uspjeti. -Da, gđice Ejmi.
Kaplarov boravak nas je naučio važnu lekciju,
da neprijatelj kao osoba, nije ono što mislimo.
Pognimo glave u tihoj meditaciji.
Laku noć, gđice Edvina.
Laku noć, kaplare.
Laku noć, gđice.
Molim te, prestani! -Ništa ti ne radim. -Tišina, djevojke!
Treba ti odmor. -Zaista. Laku noć, gđice.
Hvala na gostoprimstvu. -Laku noć, kaplare.
Na spavanje! -Džone.
Edvina?
Draga, čekaj.
Edvina...
Gle, molim te...
Ne. -Predivna Edvina. Molim te... -Ne!
Ne! Ne!
Dajte mi uže! -Je li umro? -Moramo zaustaviti krvarenje.
Požurite! Šta se desilo?
Toliko sam potresena svojim iskustvom da sam jedva izašla iz sobe.
Bilo je strašno kako je navalio...
I onde je došla Edvina i počela se svađati sa njim.
Moramo ga odnijeti do stola.
Čuli ste me. Požurite. -Nisam ništa uradila.
Podignite ga! Pomozite mi da ga pomjerim!
Tišina!
Šta ćeš uraditi? -Tišina. Idite u sobe.
Idite u sobe, odmah!
Moramo je otkinuti. -Šta?
Gadno je slomljena. Ne mogu je popraviti. Nisam hirurg.
Gubi puno krvi. -Molim te. -Noga će do ujutro obamrijeti.
Šta hoćeš da uradim? Hoćeš da umre? -Ne!
Edvina, pogledaj me! Trebam krpe i hloroform.
Idi u pušnicu po pilu! Odmah! Požuri.
Požuri! Gubi krv.
Edvina, donesi mi knjigu o anatomiji.
"Duša se moja više uzda u Gospoda, nego stražari u jutro."
Isuse Hriste! Šta ste mi uradili?
Isuse! -Danima čekam da porazgovaramo.
Nemaš pojma koliko mi je žao! -Tebi je žao? Mogla si je zaustaviti!
Zašto je nisi zaustavila? -Nisam mogla. -Eno je! Mesarka!
Spasili smo ti život. Nismo imali izbora.
Nisi imala izbora, ili si me kaznila što nisam otišao u tvoju sobu!
Bila je to nesreća. Spasila te. -Gora si od nje! Zajedno ste ovo planirale?
Sad ste me podredile! -Džone, molim te. -Bježi od mene!
Donesite mi nešto za bol! -Donijećemo ti flašu.
Nisi me rekla da je ovo kuća ludih žena.
Gđice Marta, šta ćemo?
Mari reče da je vidjela Unijine trupe kako dolaze.
Ako ga pustimo, pridružiće im se. Rekao bi im za naš vrt i kravu.
Doveo bi ih ovde. -Tačno.
Kuje osvetoljubive!
Kako si?
Pokušala sam ublažiti sumnje gđice Marte o nama.
Bila sam zabrinuta za tebe.
Uskoro ćeš opet biti jak. -Začepi.
Mogu li ti donijeti nešto?
Donesi mi ključ. -Znala bi da ga nema.
Znaš da bi upala u nevolje zbog toga. -Samo mi ga donesi.
Možda ima još jedan u ladici sa njenim stvarima.
Ne.
Donesi mi taj ključ.
Dobro.
Hoću.
Ko je to tamo?
Džejn.
Džejn... otvori vrata na trenutak, hoćeš li?
Molim te.
Džejn, kuda ćeš? -Idem u vrt, kaplare.
Sviraj mi nešto. Hoćeš li to učiniti za mene?
Hoćeš li odsvirati jednu od onih lijepih pjesama? Lijepu poput tebe. -Molim te.
Ja nisam loš momak, Džejn.
Misliš li da ćeš moći...
Reći nešto dobro o meni gđici Marti i ostalima?
Možda se stvari vrate na staro.
Hoćeš li je pitati da ostanem? -Čini se da to i radi.
Mislim, da mi kaže da sam dobrodošao.
Da priča sa mnom i da pusti vas da pričate sa mnom.
Hoćeš li provjeriti hoće li to uraditi?
Da, gospodine. -Hvala, Džejn.
Voljela bih da ode.
Moramo čekati da Unijine trupe prođu, a to će biti uskoro.
Očekujem da će ih naši odbiti. -Gđice Marta, bojim se. -Znam, draga.
Rekao je da će me ubiti ako napravim bilo kakav zvuk.
Ćuti. -Molim vas, moramo biti jake.
Nije joj naudio. Nije povrijeđena, zar ne?
Namjeravao je. -Nismo više sigurni u njegove namjere. -Ne prepiri se sa mnom.
Mislim da nije htio nauditi nikome. -Možda, ali ne možemo biti sigurni.
Gle, gle... -Nazad. -Šta vi, lijepe južnjakinje, učite danas?
Kastraciju? -Zašto jednostavno ne odeš?
Pomoći ćemo ti da uzmeš svoje stvari i onda idi. -Sad mogu ići? Ali bez noge!
Jeste li završili sa dresurom? Otići ću kad ja budem htio!
Od sada će ovde stvari biti drugačije! Da vam kažem!
Znate zašto me Edvina gurnula niz stube? I zašto mi je gđica Marta uzela nogu!
Zato što nisam htio u njenu sobu! A ni u Edvininu!
Ne, ne. To im se nije dopalo. -Dosta! -Ja ću reći kad je dosta!
Ne vičite, kaplare Mekbarni. Uplašićete Henrija.
Ejmi...
Ejmi... -Skloni se od mene!
U redu je.
Gđice Marta, šta ćemo? -Da, biće sve u redu.
Uzmi plavu krpu i idi kod ulazne kapije.
Pretvaraj se da kupiš orahe. Zaveži krpu na kapiju i vrati se ovamo.
Možeš li to? -Da, gđice Marta. -Dobro. Požuri.
Šta radiš tu, gđice Ejmi?
Idite untra i ostanite tamo.
Upomoć!
Pusti me! -Šta je rekla gđica Marta? -Bježi od mene!
Zašto šalješ signal?
Gđice Marta! -Ejmi!
Šta ti pada na pamet? Praviš slugu od djevojčice?
Kaplare Mekbarni, molim vas.
U redu je.
Uđi unutra sa nama.
Imamo još jednu flašu burbona u podrumu.
Hajde.
Idite tamo i sjedite! Sjedite, sve!
Ejmi, mislio sam da smo prijatelji. Nisam mislio nauditi ni jednoj od vas.
A pogledajte šta ste mi uradili.
Radije bih bio mrtav, nego bez noge. Da hramam okolo.
Zašto me niste ubile kad ste imale priliku?
Vidim kako me gledate. Vaše gađenje i sažaljenje.
Čak nisam više ni muškarac!
Prihvatio sam vašu dobrotu i vjerovao vam, a vi ste me iskasapile!
Dosta mi je vaših ludorija. Imam još 6 metaka
i sljedeća koja pokuša nešto, tako mi Boga, dobiće ga! Je l' čujete?
Idući ide u jednu od vas.
Edvina, nemoj...
Šta radiš? Ne. -Ne!
Šta hoćeš?
Kako si mogla dopustiti da ostane sama sa njim?
Ališa, pusti me da razmislim. -Znala sam da je greška što si ga dovela, Ejmi.
Ne možeš je kriviti. Uradila je to jer ima dobro srce.
Pokušavam misliti. Moramo ga se rješiti. Ovde nismo sigurne...
... dok je on u kući.
Zar ga ne možemo ostaviti u šumi?
Ne, rizik bi bio prevelik.
Mogli bi ga objesiti. -Ne smijemo posezati za brutalnošću.
Ne možemo ovako dok je on ovde. -Znam, zato moram razmisliti.
Smišljam plan. -Mogu mu reći da više nije poželjan kod određenih ljudi.
Nećeš učiniti ništa takvo. -Glupa si ako misliš da će prihvatiti tvoj predlog.
Molim vas! -Možemo li otići po pomoć? -Ne mogu vas ostaviti same sa njim.
Volio je gljive.
Kaplar je volio gljive koje smo mu poslužili.
Šta ako bi Ejmi ubrala...
Nešto posebno za njega?
Misliš da bi to mogla?
Misliš da bi mogla naći gljive?
Morala bi biti veoma tiha.
Morala bi izaći...
... veoma brzo iz kuće.
Da? -Da, gđice Marta. -Ne smije te vidjeti.
To ćemo uraditi. Spremićemo finu večeru.
Pozvaćemo ga na veliki ispraćaj.
Pripremićemo dimljenu šunku, napravićemo biskvite
i onda ćemo ispržiti gljive na maslacu i vinu.
Dopusti meni. -Hvala. -Nema na čemu.
Dobro veče, gđice. -Dobro veče. -Dame.
Kaplare Mekbarni,
želimo da znate da ne mislimo ništa loše i spremili smo ovo jelo
u čast vašeg putovanja.
Hvala što ste mi oprostili napade bijesa.
Ništa zato. -I vama bih da zahvalim.
Izgleda... Kao najbolje jelo koje sam ikad vidio.
Pa, prijatno.
Da. -Čekaj, čekaj...
Moramo se pomoliti.
Gospode, blagoslovi ovu hranu
i dozvoli nam da budemo zahvalni za tvoju milost. Amin. -Amin.
Hoćeš li mi natočiti čašu vina, Mari?
Hvala.
Hvala. -Nema na čemu. -Gđica Ejmi je danas brala gljive.
Hoćete li malo, kaplare? -Da. Obožavam ih.
Hvala, gđice Mari.
Gđice Morou?
Gđice Edvina, vi ne volite gljive.
Istina, stvarno ne volim. -u redu, onda.
Hvala.
Isuse.
Gđice Ejmi, jesi li sama brala gljive?
Ukusno.
Neću još dugo ostati. Ali dok sam ovde,
daću sve od sebe da se iskupim za nesretne stvari koje su se desile.
Gđice Ališa... Kako napreduje tvoj vez?
Dobro napreduje.
Moram reći da ruže izgledaju izvanredno.
Rumene su mi oduvijek bile najomiljenije.
Džone?
Ne mogu disati. -Džone?
Šta je bilo?
Šta... Šta je bilo?
Gđice Ejmi.
Neka ti šavovi budu ravno kao što sam ti pokazala.
Edvina.
Edvina?
Da, gđice Marta.
Ne tako čvrsto, gđice Ejmi.
Amin.
preveo: adm1r
Preuzeto sa www.titlovi.com