www.titlovi.com
Jedna mala činjenica.
Umrećete.
Koliko god ko da se trudi, niko ne živi zauvek.
Žao mi je što vam kvarim predstavu.
Moj savet je, da kada dođe vreme za to, ne paničite.
Ne čini se da panika pomaže.
Možda bi trebalo propisno da se predstavim.
Ali opet, srešćete me dovoljno skoro.
Ne pre nego što dođe red na vas, naravno.
Usvojio sam pravilo da izbegavam sve živo.
Pa, osim ponekad.
Jednom u mnogo vremena...
Ne mogu da se oduprem.
Zainteresuje me.
Ne znam tačno šta je to u vezi s Lizel Meminger.
Ali, privukla me je.
Mama.
I bilo me je briga.
Želite li da kažete nekoliko reči?
Zbogom, milo moje.
KRADLJIVICA KNJIGA
NEMAČKA, FEBRUAR 1938.
Zadržala bi te
da je mogla.
To znaš, zar ne?
Stigli smo. Hajde, Lizel.
Upoznaj svoje nove roditelje.
Dođi.
Hans Huberman. - Hajnrih.
Hajnrih.
Gde je dečak?
Umro je. - Kako to mislite?
Na putu dovde.
Morali su da ga sahrane kraj pruge.
Obećali su nam dva deteta, sa dva dodatka.
Roza, ne možeš da kriviš dečka što je umro.
Ne, majka je kriva.
Vukla ih je preko zemlje gladne, neoprane!
Bežala je da spase život.
Video si devojčicu?
Štrokava.
Tačno je sve što govore o komunistima. Prljavi su i glupi.
Biću glasna koliko želim.
Dođi.
Dođi!
Šta je s ovim detetom?
Vaše veličanstvo.
Šta vi, klipani, gledate?
Ovo je ulica Himel, nazvana po nebu, tvoja nova kuća.
Hej, ljubavniče! Možemo li sada da nastavimo igru?
Molim te, uđi.
Pa, uzmi.
Kako se kaže?
Dali su nam nemo dete.
Popni se gore.
Koju ćeš?
Tu.
Za tebe je.
Hanse! - Da...
Sunce moje?
Dobro jutro, Vaše veličanstvo.
Hoćeš li prestati s tom galamom?
Kako se kaže?
Hvala ti.
Ovo govori?
Slušaj, od sada pa nadalje zvaćeš me mama, da?
Ponovi.
Mama.
Dobro je.
Ovog prasca,
ovu svinju prljavu,
zvaćeš tata.
Razumela si?
Tata.
Ko je to?
Rudi Stajner, frau Huberman.
Šta želiš?
Moja mama kaže
da sada imate ćerku.
Šta se to tebe tiče?
Došao sam da je odvedem u školu.
Zašto ljudi nikad ne gledaju svoja posla?
Zdravo, Rudi. - Zdravo!
Zbog čega misliš da si dovoljno dobar za moju ćerku?
Rudi.
Imam skoro 12 godina.
Lizel, pojedi supu i idi da se obučeš.
Ostani napolju, prase štrokavo.
Požuri, Lizel.
Voliš li da trčiš?
Kladim se da mogu da te pobedim.
Niko me još nije pobedio u trčanju.
Ne pričaš mnogo, zar ne?
Je l' to jedno pljuvanje za "da", a dva za "ne"?
Drago mi je da se razumemo.
Nije mi mama rekla da dođem po tebe.
Pomislio sam da će ti trebati prijatelj.
Mnogo vam hvala!
Rudi!
Šta si naumio?
Ništa, tata.
Onda idi u školu.
Hajdemo.
Ti si?
Nova ćerka frau Huberman.
Ne obraćam se tebi, Stajneru.
Devojčice,
govori.
Lizel Meminger.
Kreda, tabla, ime.
Brže, devojčice. Nemamo ceo dan.
Napiši.
Tišina.
Tišina!
Vrati se na mesto, odmah.
Tišina.
Glupača, glupača!
Hej, glupačo. Zar još ne umeš da čitaš?
Hajde.
Pročitaj jednu reč. Nešto.
Glupačo.
Ubiće ga!
Kladim se da ti to nije prva tuča.
Franc Dojčer nije dobio takve batine,
od kako je zapisao užinu Tomiju Mileru.
Franc Dojčer ne zvuči mnogo pametno.
On je najgluplji klinac u školi.
Ali se brije.
Sećaš li se puta do kuće?
To što ne znam da čitam ne znači da sam glupa.
U redu. Pratiću te, onda.
Možeš da se priključiš našem fudbalskom timu, znaš?
Možda bi trebalo da prestaneš da se trudiš da mi budeš prijatelj,
zato što neću dugo biti ovde.
Zašto nećeš?
Bežim. Eto zašto.
Kuda?
Ne tiče te se.
Pa, obavesti me pre polaska.
Zašto?
Da bih krenuo s tobom.
Ne shvataš. Ozbiljna sam.
Moram da nađem mamu.
Frau Huberman?
Ne, glupane. Moju pravu mamu. - Izvrsno.
Voleo bih da je upoznam.
Šta to sada radiš?
Trkam se s tobom.
Kladimo se u poljubac da ću te pobediti.
Zašto bih htela da te poljubim?
Ne znam. Kakve ima veze?
Ionako ću ja pobediti.
Samo do kraja ulice.
Šta ako ja dobijem?
Nećeš morati da me poljubiš.
Nikada?
Šta te briga?
Nećeš biti ovde, zar ne?
Hej!
Prasice!
Varala si.
Pa šta?
Pobedio sam te. - Nisi.
Bilo je nerešeno.
I to znači da dobijam poljubac.
Poljubi se sam.
Zaboga.
Ona će te ubiti.
Ko?
Ako misliš da ćeš me motati oko malog prsta,
prilično si pogrešila.
Čuješ li me?
Samo sam došao da ti poželim laku noć.
Šta je to?
Tvoje je?
Zašto bi dobra devojčica poput tebe
želela da čita ovako nešto?
Sigurna si da je tvoja?
Nije oduvek bila moja.
Pripadala je mom bratu.
Razumem.
Tvoj brat,
zvao se Piter Straus?
Znaš li šta piše?
Želiš li da znaš šta piše?
Ni ja ne čitam baš najbolje, znaš.
Moraćemo da pomažemo jedno drugom.
Bolje da počnemo.
"Grobarski priručnik. "
Podignite crvene zastave
za nemački napor
želimo da utremo put slobodi.
Za nemački napor
želimo da utremo put slobodi.
Ne pravimo bratski savez
sa Jevrejima i ne-Germanima
jer oni krivotvore uverenje o slobodi
naroda Nemačke.
KRISTALNA NOĆ - ŠTUTGART, NOVEMBAR 1938.
Voltere.
Rekao je da može uzeti samo jednog.
Povedi Maksa. - Ne, mama.
Povedi ga! Idi!
Ne idem bez tebe.
Da, ići ćeš.
Tako ti očevog groba, ići ćeš.
Nema vremena za junačenje, Makse.
Jedan ili nijedan.
Dođi.
Dokumenta su unutra. Nisu savršena, ali obaviće posao.
Idi da ga nađeš.
Oprosti mi.
Kada sam se napokon suočio sa dušom Maksa Vandenburga,
ovaj trenutak ga je najviše proganjao.
Jer je otišao od majke.
Što je osetio to užasno, lakomisleno olakšanje
da će ostati živ.
Džesi Ovens je najbrži čovek na planeti.
Hej, pazite, vas dvoje.
Šta to radiš, tata?
RAČUNOVODSTVO DSTAJN & STRAUS
Radim, napokon.
Mislio sam da pišeš table, a ne da ih guliš.
Pa, struganje starih naziva
sve je traženije, Rudi.
Šta da se radi?
"Računovođa. "
Činiš me ponosnim, devojčice. Ona je pametna, Rudi.
Da, gospodine.
Šta je to računovođa?
Nešto što nama nikad neće trebati.
"Želimo ti
"mnogo uspeha
"s tvojom
"karijerom
"u pogrebničkom
"poslu. "
"Pogrebnički posao. "
Uspeli smo. Tvoja prva knjiga.
Čestitam.
Pa, obećaj mi nešto, Lizel.
Ukoliko uskoro umrem, pobrini se da me sahrane kako treba.
Da? - Da.
Da ne preskoče šesto poglavlje.
Možemo li ispočetka?
Sutra.
Već je sutra.
Spavaj sada.
Zvao se Verner.
Dođi.
Imam iznenađenje za tebe.
Ovde je veoma mračno.
Bolje da upalimo svetlo.
To je rečnik.
H - hor, hlor, hrišćanski D - draga, duboko
Neke od reči koje smo naučili.
Dopiši ih koliko želiš.
Tvoje je.
Hvala ti, tata.
Izveo je to! Ušao je u istoriju!
Džesi Ovens,
najbrži čovek na svetu!
H - hor, hlor, hrišćanski D - draga, duboko
Hoćeš da ostaneš član?
Nauči svog sina!
Zašto?
Zašto Džesi Ovens?
Zašto?
On je najbrži čovek na svetu.
Najbrži čovek na svetu!
Dečak je lud.
To boli. - Sedi mirno, Rudi.
Čak mu je i u ušima.
Barbara...
Dobro, ti se pobrini za njega.
Sine,
ne možeš da ideš uokolo ofarban kao crnac, čuješ li me?
Zašto ne mogu?
Zato što ne bi trebalo da želiš da budeš crnac.
Zašto?
Zato što ja tako kažem. Da?
"Draga mama, danas je Firerov rođendan.
"Želela bih da je moj. Možda bi tada mogla da dođeš da me vidiš.
"Nedostaješ mi po ceo dan.
"Ponekad mi se učini da te vidim na ulici.
"Ali, nikada nisi ti.
"Moja nova mama je poput groma. Uvek grmi. "
Hanse, gde si stavio zastavu?
Ako je ne nađemo, izgledaće kao da nešto poručujemo.
U redu, u redu.
Idem da potražim u podrumu.
Bože na nebesima.
Lizel, znam da voliš da budeš ovde dole,
ali zar ne misliš da treba malo da ideš i napolje?
Pišem mami pismo.
Pa, to je dobro.
Reci joj, umesto mene, da mogu i bez zakeranja.
Ne toj mami.
Razumem.
Šta joj pišeš?
Sve.
O tebi i mami i Rudiju.
Možeš li da ga pošalješ?
Pa...
Možeš da ga daš ženi koja me je ovde dovela.
Frau Hajnrih? Da.
Siguran sam da će dati sve od sebe da ga isporuči.
Našao sam.
P.S. Umem da čitam.
Zašto ona to radi, piše svojoj majci?
Ona je njena majka.
Neću bacati novac
za marku za pismo na koje nikad neće biti odgovoreno.
Šta je trebalo da kažem?
Hanse? - Alekse.
Pravi čovek. Spreman si da krenemo?
Naravno da jeste.
Lizel!
Požuri, propustićemo paradu.
Tako je.
Hajde, idemo.
Prasice. - Zdravo, Rudi.
Tokom ove revolucije nacionalsocijalista,
koliko god da naša nacija napreduje, ne smemo da umanjimo
našu rešenost da očistimo sebe moralno
i intelektualno iznutra.
Obrazovanje, pozorište, filmovi, literatura, štampa
potporni su stubovi
koji oblikuju jedinstvenu ličnost naše nacije.
Zbog toga smo se večeras okupili
da oslobodimo sebe sve intelektualne prljavštine.
Mi ćemo iskoreniti bolesti
koje su inficirale Nemačku tokom poslednjih 20 godina.
Potpuno ćemo uništiti lance
koji su iskovani da nas porobe.
Borićemo se protiv naših neprijatelja, i ukoliko to znači rat,
stajaćemo uz našeg Firera sve do konačne pobede.
Takav rat će obnoviti našu zemlju
i uništiti naše neprijatelje.
Uništiće plutokrate.
Uništiće komuniste.
Uništiće Jevreje.
Za naše veliko Nemačko carstvo
i našeg voljenog Firera, Adolfa Hitlera.
Pobeda! - Hajl.
Hej, Džesi Ovense.
Odbij, France.
Ostavi ga na miru.
Da li ti se dopao govor, glupačo?
Jesi li slušala?
Šta s njim?
Tvoja majka je jedna od njih, zar ne?
Komunista? Tako oni kažu.
Ko su to "oni"?
Ti čak i ličiš na takvu.
O čemu ti pričaš?
Ne pričam tebi, Stajneru.
Ona zna.
Spali knjigu.
Hajde, spali knjigu.
Hajde! Gledaću te. Oboje.
O čemu je to bilo?
Ni o čemu.
Lizel.
Gde si bila? Rekao sam da se nađemo u crkvi.
Izvini, tata.
Idemo sada.
Šta ti je?
Ništa.
Jesi li bolesna?
Ne. Dobro sam.
Reci mi, šta ti je?
Šta je ovo, kog đavola?
Ukrala si je?
Žao mi je, tata.
Hoćeš li da kažeš mami?
Tata?
Da li te je neko video?
Reći ću ti šta ćemo.
Neka ovo bude naša tajna.
Čitaćemo je kao i druge knjige.
U podrumu.
Hvala, tata.
Dosta sada.
Bolje da se vratimo pre nego što se mama zabrine. Ne bismo to želeli.
Lizel, dođi.
Šta je bilo?
Lizel?
Moja mama se neće vratiti, zar ne?
Da li je ona komunista?
Ko ti je to rekao? - Da li je?
Da li ju je Firer odveo?
Onda mrzim Firera.
Ne.
To ne smeš da kažeš.
Nemoj nikad to da govoriš.
Razumeš?
Dođi.
"Nevidljivi čovek" od H. Dž. Velsa.
Dobro zvuči.
"Prvo poglavlje.
"Dolazak čudnog čoveka.
"Stranac je došao početkom feb... "
"Februara. "
Dobra devojčica.
Ko je to?
Tata, ko je to?
Hans Huberman?
Da.
Da li još uvek svirate harmoniku?
Brzo.
Tata! - Lizel, idi u krevet!
Šta je ovo?
Maks.
Ne. Ne.
Pomozi mi.
Smestićemo ga gore.
Lizel, sve je u redu.
Eto, tako.
Podgrejaću mu malo supe.
Ko je on, tata?
Imam nešto mnogo važno da ti kažem, Lizel.
Moraš da slušaš.
To nije moja harmonika.
Čovek čija je to harmonika,
je dečakov otac.
Ukrao si je?
Ne.
Brinuo sam o njoj.
Da li je on umro?
Da.
Pre mnogo godina.
Pre nego što si se ti rodila.
Gledao sam ga kako umire.
U ratu.
Bio si u ratu?
Da.
Njegov otac je dao svoj život
za mene.
I ja sam obećao njegovoj porodici
da ću im pomoći ako ikad bude bilo potrebno. Dao sam im reč.
Sada ti moraš meni da obećaš.
Moraš da mi daš svoju reč da nikome nećeš reći o našem gostu.
Nikome. Ni živoj duši.
Čak ni Rudiju.
Ozbiljno mislim, Lizel.
Ni živoj duši.
Razumela si?
Da.
Čovek vredi koliko i njegova reč, Lizel.
Da li imam tvoju?
Da, tata.
Obećavam.
Jesi li pričao s njom? - Da.
Ne sme nikome da kaže.
To zna.
Možemo li da joj verujemo?
Ona je naša ćerka.
Ona je dete! - Roza.
Nemamo izbora.
Izgleda kao da umire.
Sigurno je zaboravio kakav je ukus hrane.
Čime ćemo da ga hranimo? Jedva da imamo i za nas!
Snaći ćemo se.
"Snaći ćemo se. "
Oduvek smo znali da ovaj dan može da dođe.
Mogli bismo sutra da ga prijavimo.
Vlasti će razumeti.
Možemo da kažemo da je bilo kasno veče... - Roza.
Znam.
Došao je k nama.
Njegovoj porodici dugujem sve. - Znam.
Onda, to je sve.
Ponašaćemo se kao što se inače ponašamo.
Zdravo.
Šta si sanjao?
Moju majku.
Da li je to tvoja knjiga?
Da.
Ne, nije...
Nije oduvek bila moja.
Da li si je ukrao?
Ne.
Mogu li da je vidim? - To nije...
Nije za decu.
Dobro jutro, Makse.
Upoznao si Lizel?
Lizel.
Ne brini.
Ona je dobra devojčica.
Nikom ni reč.
Dobro, prasice.
Čemu žurba?
Moram da se vratim kući.
Trkamo se.
Moram da uđem unutra.
Šta želiš? Moju dozvolu?
Ne.
Samo ti kažem. - U redu.
Vidimo se, prasice.
Gde si bila? Kasniš.
Trčala sam što sam brže mogla.
I nikome nisi ništa pomenula?
Ne, mama. - Roza...
Lizel!
On je zaspao.
Makar neko zna da ceni moje kuvanje.
Žao mi je. Žao mi je.
Hoće li on biti dobro?
Naravno.
Ti si znatiželjna devojčica.
Nisam htela.
U redu je.
O čemu je?
O Hitleru.
Da li se kriješ od Hitlera?
Da.
Ti si komunista?
Ja sam Jevrejin.
Da li je odveo tvoju majku?
Verovatno.
Ne brini.
I ja sam mnogo plakala kada sam tek došla.
Supa je odvratna, zar ne?
Možda će ti biti teško da poveruješ,
ali to je najlepše što sam ikad povratio.
Lizel!
Imam posao za tebe.
I ne zaboravi da prebrojiš pare.
Vrati se sa tačnim iznosom ili se ne vraćaj uopšte.
Gradonačelnikova kuća.
Jesi li siguran?
Da li vidiš neku drugu kuću da ovako izgleda?
Jednom je večerao s Firerom.
Ves.
Uđi.
Hajde.
Čekaj.
Mnogo vam hvala.
Dakle, voliš knjige?
Dođi.
"Donosilac snova. "
Rudi.
Moram da idem.
Možeš da se vratiš kad želiš.
Biće ovde.
Da, frau Herman.
Zovi me "Ilza".
Kako ja tebe da zovem?
Lizel.
Ti si hrabra devojka, Lizel.
Vrati se, prasice!
Uhvati me!
Hej, glupačo!
Jesi čula? Engleska nam je objavila rat! U ratu smo sa Engleskom!
U ratu smo!
Engleska je objavila rat!
Uvek je isto, uzbuđenje i žurba u rat.
Tokom godina sam sreo mnogo mladih ljudi
koji su mislili da trče ka svojim neprijateljima.
A prava je istina bila da su trčali ka meni.
Izvrsno.
Trebalo bi da gledaš gde ideš sledeći put.
Crkni, France.
Šta ima, Džesi Ovense?
Mislio sam da voliš da budeš crn.
Ko je Johan?
Voleo je da čita.
I bio je hrabar. Kao i ti.
Ovo je sve on. Sve što je znao.
Sve ovo ovde.
Sve na svom mestu.
Nikada mu nisu pronašli telo.
Da su mogli da mi pokažu njegovo telo, poverovala bih im.
Ali, kako majka može da odustane?
Majka nikada ne odustaje od svog deteta.
Moram da idem.
Misliš li da me je majka stvarno volela?
Naravno.
Svaka majka voli svoje dete.
Čak i Hitlerova.
Da li misliš da mu ona piše?
"Dragi Fireru,
"samo čekaj da ti se otac vrati kući.
"Voli te mama. "
"Dragi Fireru, počisti za sobom. "
"Dragi Fireru, ko te šiša?"
"Nećeš valjda napolje u tome?"
"Šta ti to raste na usni?"
"Ne podiži glas na mene."
"Prestani da pljuješ dok vičeš. "
Hanse,
on dobija dekubituse.
Onda mora da ustane i kreće se.
Ne može samo tako da šeta okolo.
Zašto ne?
Zato što će ga ljudi videti.
Ne može zauvek mirno da leži. Mora da se kreće.
Zašto?
Umukni! Zato što ja tako kažem.
Roza.
I šta ti predlažeš?
"Predlažem"? Slušaj ovu malu.
Predlažem da ga stavimo u podrum.
Ne valja, to makar znamo.
Žao mi je.
Molim te, nemoj da se izvinjavaš. Sve sam vas doveo u opasnost.
To je više nego što zaslužujem.
Lizeline lekcije. To je rečnik.
Trudio sam se da ga učinim što udobnijim.
Žao mi je, nema kreveta.
Kad bi neko video, znaš...
Slobodno možeš da učiš kad god poželiš.
Ali, prvo kucaj.
Ja sam dole. Nigde ne idem.
Obećavam.
Ne gledaj me tako.
Meduza se složila da je tamo bilo...
"Meduza. "
Meduza.
Reci mi,
odakle ti ove reči?
meduza, nož, ubiti, znanje
To je tajna.
Kome bih ja to rekao?
Gradonačelnikova žena.
Dopušta mi da čitam njene knjige.
Pamtim ih.
"Sećanje je zapisničar duše. "
Da li znaš ko je to rekao?
Čovek po imenu Aristotel.
Možeš li da mi učiniš uslugu?
Možeš li da mi opišeš dan?
Kako je napolju?
Oblačno je. - Ne, ne.
Neka reči budu tvoje.
Da tvoje oči mogu da govore,
šta bi rekle?
Tmuran je dan.
"Tmuran". Dobro. Nastavi.
Sve je sakriveno iza oblaka.
I sunce
ne izgleda kao sunce.
Kako izgleda?
Kao srebrna ostriga?
Hvala ti.
Video sam to.
Mi krijemo Jevrejina.
Johan?
Ne.
Lizel je.
Šta ovo znači?
I nije rekao zašto?
Ne razumem.
Uvek peglam košulje na istovetan način.
Možda ne mogu više to da priušte.
Oni ne mogu da priušte?
Mi ne možemo da priuštimo.
Još jedna mušterija manje.
A četvora usta za hranjenje.
Pa.
Od sada imamo dva obroka dnevno, ne tri.
To je sve što ima da se kaže.
Napravio sam ti odelo.
Hoću da ga nosiš za tvoj 14. rođendan.
Do tada ćeš da se vratiš, tata.
Zar ne?
DECEMBAR 1941.
Hanse!
Roza...
Molim te, preklinjem te,
da držiš jezik za zubima sledećih pet minuta.
Donela sam ti nešto.
Ove su današnje? - Da.
Poklon od Franca Dojčera.
Taj dečak ne zna koliko je velikodušan.
"Hitler namerava da zauzme Moskvu. "
Svet je skroz poludeo.
Ali...
Zar ne pobeđujemo u ratu?
Makse?
Gde je moj izveštaj o vremenu?
Puna si čudesa.
Imam ideju.
Šta radite, zaboga?
Idi, idi!
Makse.
Nemam više snega!
Uhvati ga, Makse!
Šta, za ime boga,
vi, svinje, radite ovde?
Roza!
Imamo ludu ženu na bojištu! Ne, ne!
Ja sam nenaoružan!
Ovo je najgluplja stvar koju sam ikada uradila.
I vidi kako si srećna.
Šta ćemo da radimo kad se otopi?
Obrisaćeš sve, prasice.
Neće se istopiti. Ovde je ledeno.
Ne znam kako izdržavaš svaku noć.
Molim vas, ne mislite na mene.
Gluposti. Svi mislimo na tebe.
Ovo je najlepši Božić.
Ovo je moj prvi Božić.
Sada znaš šta si propuštao.
Treba da krenemo na spavanje.
Ne, tata. Molim te.
Slušaj svog oca.
Možeš još malo da ostaneš.
Previše si popustljiv prema devojčici.
Napravio sam ti božićni poklon.
To je sve što sam imao.
Ali... - Otvori ga.
"Za Lizel...
"Od Maksa. "
Šta piše?
"Piši. "
U mojoj religiji
uče nas da je svako živo biće,
svaki list, svaka ptica
živo samo zato što sadrži tajnu reč života.
To je jedina razlika između nas i grumena gline. Reč.
Reči su život, Lizel.
Sve te prazne strane
za tebe su, da ih popuniš.
Zaboga.
Hoće li umreti?
Umukni!
Neću tako da se priča u ovoj kući. Razumeš li?
Nisam nas izgladnjivala veći deo protekle dve godine
zato da bi on mogao da umre.
Moja je greška.
Zašto je to tvoja greška?
Moja je ideja bila da napravimo Sneška.
Zašto smo ga napravili?
Zato što smo morali.
Rekao si da nigde ne ideš, Makse.
Obećao si.
"Nevidljivi čovek"
od H. Dž. Velsa.
"Stranac je došao početkom februara,
"jednog zimskog dana
"kroz ujede vetra i snežnu mećavu.
"Poslednji sneg...
"I niko drugi neće znati za njih
"dok on ne umre. "
"Kraj. "
Makse?
" Prvo poglavlje. "
Ilza?
"Oči sa lica koje je prošao na ulici
"činilo se da gledaju unutar njega i prstom ukazuju na njegovu krivicu.
"Ali stvari su bile van njegove kontrole.
"Otkačivši se
"nastavio je da juri sve brže i brže ka svojoj sudbini.
"... bila je prašnjavost poda
"osećaj da joj je odeća više pored nje nego na njoj
"i iznenadna spoznaja da će sve ovo biti uzalud. "
Jesi li izgubila nešto? - Rudi!
Šta to radiš?
Špijuniram te, očigledno.
Daj mi to!
Pa, pusti da pogađam. Zaboravila si gde su ulazna vrata.
Moram da ti priznam, prasice, imaš hrabrosti
kad kradeš od gradonačelnika.
Budi tiši.
Ne kradem. Pozajmljujem.
Šta god da si "pozajmljivala"
želeo bih da sam bio deo toga.
Nije to ono što misliš. - Onda...
Šta je?
Pozajmljujem knjige. To je sve.
Knjige? Jesi li poludela?
Crkavamo od gladi, a ti kradeš knjige?
Prestani da koristiš tu reč.
Šta je s hranom? Jesi li ikada pomislila da pogledaš u kuhinju?
Ne.
Mogli smo bolje da isplaniramo da si mi rekla.
Žao mi je. Nisam mogla.
Znaš, za najbolju drugaricu, dosta toga držiš samo za sebe.
Šta bi to trebalo da znači?
Ko je Maks?
Ko je on?
Lizel!
Reci mi šta se dešava!
Reci mi, prasice, ko je on?
Je li on tvoj dečko?
Šta?
To misliš?
Šta drugo?
Reci mi, ko je on?
Ne smem.
Zašto ne smeš?
To je tajna.
Ne veruješ mi?
Nije tako, Rudi. Ne smem.
Kad bih...
Kad bih ti rekla, morala bih da odem.
Tata bi morao da ode.
Bog zna šta bi se njemu desilo.
"Njemu"?
Kriješ nekoga?
Kriješ nekoga, zar ne?
Lizel!
Jedno pljuvanje, "da". Dvaput, za "ne".
Znao sam.
Niko ne sme da zna, Rudi.
Ozbiljna sam.
Možeš da mi veruješ.
Ne brini.
Nikom neću reći.
Šta nećeš nikom da kažeš?
Zdravo, Stajneru. Zdravo, glupačo.
Šta ti je to iza leđa?
Daj mi to.
Ostavi ga na miru!
Rekao sam, daj mi to!
Daj mi to!
Šta je to bilo? Šta?
Ne tiče te se, Dojčeru.
Ostavi ga!
Gotov si, Stajneru.
Prijaviću te. - Zbog čega?
Što vodim dnevnik?
Znam da ste nešto namerili.
Idemo!
Hajde!
Šta to radiš?
Znam gde je! Gledao sam!
Hladno je, Rudi. Umrećeš unutra.
Rudi!
Rudi?
Rudi!
Rudi?
Rudi, ja ne znam da plivam!
Rudi!
Molim te!
Imam je!
Rudi!
Mislila sam da si...
Nije bitno.
Veruješ li mi sada?
Da.
Onda, šta je s onim poljupcem?
Hajde. Smrznućeš se.
Laku noć,
kradljivice knjiga.
Laku noć, ribo.
Rekla sam Rudiju.
Ovde, hajde! - Ovde sam!
Pogledaj!
Šta oni rade?
Proveravaju podrume.
Proveravali su rođakin prošle noći.
Zbog čega?
Možemo li sada da nastavimo?
Hajde!
Ovde! Dodaj!
Jesi li luda?
Moram da uđem.
Divno.
Povredila se.
Pre joj to nije smetalo.
Dobro sam.
Mama! - Zašto vičeš?
Oni dolaze. - Ko?
Proveravaju podrume.
Hanse, brzo dođi!
Šta je bilo? - Neko stiže.
Proveravaju podrume.
Moramo da ga sakrijemo.
Dovedi ga gore, ispod kreveta.
Makse!
Idemo. Hajde.
Dakle, jesu li ti dali pušku
kad si pristupio vojsci?
Mama!
Bože moj.
Hanse, ostavi to!
Volfi. Kakvo iznenađenje. Kako si?
Tražiš Hansa?
Hanse!
Ne, ne. Samo proveravamo ljudima podrume.
Lizel, hoćeš li da daš her Edelu
čašu vode? - Nije potrebno.
Ovo neće dugo trajati.
Trebalo bi to da previješ.
Zaboga, Lizel! Da!
Učini mi uslugu
i dodaj mi medicinski pribor. Tamo je na toj...
Gde je klopka za ljude?
Šta?
Vrata od podruma.
Volfa.
Čuo sam da stižeš. Radio sam, pospremao.
Od koga si čuo?
Ko je preuzeo opran veš?
Frau Snajder.
Frau Snajder, da. Pomenula je to.
Dođi.
Ima li ovde svetlo?
Da, naravno.
Verovatno je trebalo da izbacim većinu stvari.
Ne bi verovao šta sve nalazimo kod nekih ljudi u podrumima.
Ne bi me iznenadilo.
Lizel, ona se uvek igra dole.
Stalno joj govorim da izađe
na svež vazduh.
O čemu se, uopšte, radi?
Šta je ovo?
Moje četke.
Morao bi da vodiš više računa o njima.
Lizel, znaš, uopšte me ne sluša.
I dalje bez posla, Hanse?
Nemam ga mnogo.
Trebalo je da me poslušaš i da se učlaniš u partiju.
Onda tvoja žena ne bi morala da lomi kičmu
i pere ljudima veš da vas nahrani.
Zar nije tako, Roza?
Da.
Šta nije u redu s tobom?
Još nisam čuo da nisi iskoristila priliku
da mu odbrusiš.
Pa,
ako svinja bude podigla svoju lenju zadnjicu i pomogla,
onda ću možda i ja imate snage da ga izgrdim kao što zaslužuje.
Ne znam kako je podnosiš.
Ni ja.
Nikad nije kasno da pristupiš, Hanse.
Dakle, kakav nam je podrum?
Skroz beskorisan. Plafon je previše nisko.
Za šta?
Za sklonište od vazdušnih napada. Svaka ulica mora da ga ima.
Moraš da budeš pažljivija. - Da, her Edele.
Hanse...
Šta ćemo ako stvarno umre?
Ne možemo da ga ostavimo tamo.
Smrad će nas odati.
Hanse, plašim se.
Vidi, ako se to desi,
ako on umre,
prosto ćemo morati da se snađemo.
Još uvek nije mrtav.
U redu?
Frau Huberman?
Moram da razgovaram sa Lizel.
Naravno. Lizel?
Šta si uradila s onim, ti mali lopove?
Šta, mama? - Nemoj ti meni "šta".
Rekla sam ti stotinu puta da to ne diraš, ali ti ne slušaš?
Nazad na posao.
Žao mi je.
Mama, o čemu se radi?
Maks, zar ne?
Rekao mi je
da ovo pripada tebi.
Ko je rekao?
Probudio se.
Živeće!
Mama!
Pažljivo.
Žao mi je ako sam te povredila.
Nisam mogla da smislim drugi način da ti kažem.
Znam da je glupo od mene. Znam.
Ne, mama, nije.
Hvala ti.
Pa, bolje da skineš taj osmeh s lica.
Samo se vrati unutra
i pravi se da sam veštica, znaš? Da?
Da.
Samo znaj...
Da te ja...
Hajde.
Da li ti treba mala pomoć oko tog osmeha?
Ako te ponovo uhvatim
da tako nešto radiš, kunem se...
Obesiću te naglavačke.
Jesi li me čula, prasice?
Razumeš?
Makse!
Znala sam da ćeš preživeti.
Uz sve ono čitanje, ne bi me ostavila na miru.
Čuo si me?
Naravno.
Hvala ti.
Pa...
Kako je Rudi?
Ne znam.
Rudi je dosadan kao proliv.
Jedino gore od dečaka koga mrziš je dečak koga voliš, zar ne?
Lizel, napadaju iz vazduha!
Idi, onda.
Šta ćeš ti?
Ovde sam. Biću u redu.
Ovo je podrum, zar ne?
Jesi li me čula, prasice?
Da, mama.
Dok je 10.000 duša krilo svoje glave u strahu i drhtalo,
jedan Jevrejin je zahvaljivao Bogu na zvezdama koje su mu blagosiljale oči.
To je sve što imam.
Žao mi je.
Čuvala sam ga za dolazak muža, ali...
Hvala vam. Mnogo.
On je Jevrejin.
Našli su njegovu krštenicu.
On je "Leman" sa jednim "N", ne sa dva.
Molim vas!
Moj sin je u vojsci!
Bori se na frontu!
Molim vas. - U kola!
Molim vas!
Poznajete me.
Molim vas!
Poznajete me! Molim vas!
Ja sam Nemac!
Molim vas...
Znam ovog čoveka ceo život. Svi ga znamo.
On je dobar čovek.
Kako se ti zoveš?
Hans Huberman.
Molim vas!
On je dobar čovek. - Nazad!
Tata!
Lizel!
Rudi!
Rudi.
Budi miran.
O čemu sam razmišljao?
Zapisao mi je ime.
Hriste na raspeću, šta sam uradio?
Uništio sam nas! Upropastio!
Žao mi je, Roza.
Žao mi je.
Ne razumem.
Šta je toliko pogrešno uradio?
Podsetio je ljude na čovečnost.
Zar ne može da se izvini?
Kome?
Hitleru?
Da li će ga odvesti?
Ne znam.
Ali,
ako dođu i vide me ovde
sve će vas odvesti.
Ne, Makse.
Moram, Lizel.
Žao mi je.
Ali, obećao si.
To je za tvoje dobro.
Za tvoju porodicu.
Ali, ti si moja porodica.
Održala si me u životu, Lizel.
Nemoj to nikada da zaboraviš.
Ne mogu još nekog da izgubim. - Nisi me izgubila, Lizel.
Uvek ćeš moći da me nađeš u svojim rečima.
Tamo ću i dalje živeti.
Makse,
molim te.
Hvala ti.
Uzmi.
Tu su dva ćebeta i par čarapa.
I lepo parče sira koje sam čuvala.
Roza...
Tvoje je.
Dođi. Lizel.
Pusti je.
Hanse?
Uzeću svoj kaput.
Vi ste her Stajner?
Šta?
Ovde sam da pričam o vašem sinu, Rudiju.
Rudiju Stajneru.
On je vrata do nas.
Šta želite od njega?
Odabran je za elitnu obuku.
Počinje na leto.
Žao mi je, Barbra.
Hans Huberman?
Šta je to "regrutovan"?
Vidi kako si porasla.
Nisam do sada primetio.
Nedostajaćeš mi.
Svi odlaze.
Čak i Rudi.
Rudi će biti dobro.
Pazi na mamu, da? Ona nije tako jaka kako se čini.
Znam.
Dobra devojčica.
Tata?
Dođi kući.
Kako ti se čini?
Cipele te odaju.
I lice.
Dolaziš?
Gde ideš?
Zar nije očigledno? Bežim.
Jesi li dobro razmislio?
Da.
Ne želim da umrem.
Eto. Završeno razmišljanje.
Rudi, gde ćeš da živiš?
"Ti"? Šta je bilo sa "mi"?
Nisam mislila da si ovoliko ozbiljan.
Kako ovo zoveš?
Piknik ručak?
Ima li nečega unutra osim lopte za fudbal?
Nedostaje mi tata.
Ne znam ni da li je živ.
Nisam spreman.
Želim da odrastem pre nego što umrem.
I moj brat je to želeo.
Žao mi je.
Nisam tražio ovo.
Ko bi?
Mrzim Hitlera.
Ja, takođe.
Mrzim Hitlera!
Hitler je majmun!
Nosi se, Hitleru!
Ti si mi sve što imam, Rudi.
Hajdemo kući.
Bombe su postale učestalije.
NOVEMBAR 1942.
Verovatno je fer reći
da niko nije mogao da služi Firera toliko odano, kao ja.
Jednom je postojao duh dečaka
koji je voleo da živi u senkama stvari,
kako ne bi plašio ljude.
Šta kažu?
Ko govori?
Šta radiš?
Pričam priču.
Zašto?
Čiji dečak?
Ona priča priču.
Pričaj glasnije.
Počni ispočetka.
Jednom je postojao duh dečaka
koji je voleo da živi u senci, kako ne bi plašio ljude.
Posao mu je bio da čeka sestru, koja je još bila živa.
Ona se nije plašila mraka
zato što je znala da je njen brat tamo.
Nastavi.
Noću, kada bi tama došla u njenu sobu,
pričala bi bratu o danu.
Podsetila bi ga kakav je osećaj kad ti sunce dodiruje kožu
i kakav je vazduh dok se udiše...
Ili kakav je ukus snega na jeziku. I to bi je podsetilo
da je ona još uvek živa.
Gospodo,
kako su svi?
Vidi ovog. Počeli su da regrutuju dede.
Hej, starče. Starče,
jesu li to tvoji zubi?
Zajedno, sedeli su u šumi
i gledali izlazak sunca.
Dok je on zamicao nazad među senke,
mahnula mu je poslednji put.
O, Lizel.
Makse?
Makse!
Prasice!
Šta smeraš?
Makse?
Lizel!
Makse?
Da li poznajete Maksa? - Lizel.
Da li znate Maksa?
Makse?
Da li poznajete Maksa?
Beži odavde, glupa devojčice!
Lizel!
Neću te zaboraviti. Neću te zaboraviti.
Neću te zaboraviti, Makse.
Lizel!
Odlazite!
Previše si nalik na oca, znaš li to?
Šta nije u redu s tim?
Ništa.
Hej, prasice, hoćeš li da se igramo?
Ne, ne danas.
Hajde onda nešto da ukrademo.
Ja ne kradem. Ja pozajmljujem.
Hajde onda da pozajmimo bicikl Franca Dojčera i da odemo odavde.
Zar ne vidiš da čitam?
Jesi li jos uvek ljuta na mene?
Zbog čega?
Što sam te spasao.
Ne, Rudi.
Ti si veoma hrabar.
Tata!
Kod kuće si!
Šta je bilo, devojčice moja?
Moja devojčica.
Lepo je čuti te da sviraš.
Ne čujem kako treba.
Idem u krevet.
Ne ostajte do kasno, vas dvoje.
Tvoja mama mi je rekla šta si uradila.
Nisam smela.
Možda si morala.
Stalno mislim na Maksa.
Pitam se gde je.
Ja, takođe.
Nisam siguran šta je sve to značilo.
Sve kroz šta je prošao.
Sve što smo uradili.
Samo smo bili ljudi.
To ljudi rade.
Lizel,
potpuno si odrasla.
Za Lizel od Maksa
Sve što sam naučila je da život ništa ne obećava.
Zato je bolje da počnem.
Uvek sam to pokušavala da ignorišem,
ali znam da je sve ovo počelo sa vozom
i nešto snega
i mojim bratom.
Izvan auta, svet je ubačen u snežnu kuglu.
I na mestu zvanom ulica Himel,
čovek sa harmonikom u srcu i žena ogrnuta gromovima
čekali su svoju novu ćerku.
On je živeo ispod našeg stepeništa poput tihe sove bez krila,
dok sunce nije zaboravilo kako izgleda njegovo lice.
Knjiga je plutala niz reku
poput crvene ribe koju je lovio plavokosi dečak.
PISI
Za Maksa, koji mi je dao oči.
Laku noć, Vaše veličanstvo.
Oduvek mi se prilično sviđao moj lik sa kosom i ogrtačem.
Mračan i impresivan.
Na žalost, ja sam mnogo običniji i svakodnevniji.
Niko nije nameravao da uništi ulicu nazvanu po nebu.
To je bila greška čitanja karte.
Nije bilo sirena to veče.
Prvo su stradala Rudijeva braća.
Pročitao sam njihove jednostavne snove.
Onda sam poljubio njihovu majku.
I ukrao sam zlobu iz srca Franca Dojčera.
Rozu sam uhvatio dok je hrkala.
Mogao bih da se zakunem da sam čuo kako me zove svinjom.
Zatim sam osetio njeno žaljenje što svoje veliko srce nije više delila.
Što se Hansa tiče, njegova duša je bila nežnija od dečje.
Osetio sam njegovu želju za poslednjom melodijom na harmonici
i čuo njegovu poslednju misao.
"Lizel. "
Ovamo!
Samo pomeri preko.
Daj mi ruku.
Mama?
Tata?
Tata.
Rudi?
Prasice.
Lizel.
Moram da ti kažem...
Nemoj da govoriš.
Moram da kažem.
Ja te v...
Rudi?
Rudi, ne.
Rudi, probudi se.
Rudi, ne!
Probudi se, Rudi! Rudi, probudi se!
Rudi, poljubi me.
Rudi, njegova duša se samo dokotrljala u moje ruke.
U mom poslu, uvek nalazim ljude u najboljim
i najgorim trenucima.
Vidim njihovu ružnoću i njihovu lepotu
i pitam se kako ista stvar može da bude i jedno i drugo.
Lizel!
DVE GODINE KASNIJE
AMERIČKE TRUPE OKUPIRAJU NEMAČKU 1945.
Makse!
Video sam mnogo toga.
Prisustvovao sam svim najstrašnijim svetskim nesrećama
i radio sam za najveće zlikovce.
I video sam najveća čuda.
Ali, još uvek je isto kao što sam rekao.
Niko ne živi večno.
Kada sam na kraju došao po Lizel
sebično sam se zadovoljio saznanjem da je mudro živela svojih 90 godina.
Do tada, njene priče su dotakle mnoge duše.
Neke od njih sam znao iz prolaza.
Maks, čije je prijateljstvo trajalo skoro koliko i Lizel.
Skoro.
U svojim poslednjim mislima
videla je dug spisak života koji su se spojili s njenim.
Njeno troje dece.
Njene unučiće.
Njenog muža.
Među njima, sjajni poput fenjera,
bili su Hans i Roza,
njen brat
i dečak čija je kosa zauvek ostala limunove boje.
Želeo sam da kažem kradljivici knjiga da je bila jedna od nekoliko duša
zbog kojih sam se zapitao kako izgleda biti živ.
Ali na kraju, nije bilo reči.
Samo mir.
Jedina istina koju istinski znam je
da mi ljudi ne daju spokoja.
Preuzeto sa www.titlovi.com