- Na Božićno veče, pre mnogo godina,
ležao sam mirno u svom krevetu i nisam šuškao čaršavima.
Disao sam polako i mirno.
Slušao sam radi zvuka za koji sam se bojao da ga nikada neću čuti.
Zvonjanjavu zvončića Deda Mrazovih sanki.
- U redu, tako je.
Sada idemo gore u krevete. - Ali, ali, ja moram...
On je rekao da Deda Mraz mora da putuje brže od brzine svetlosti da bi stigao da
obiđe tokom noći. - Pa? - I da bi svima podelio poklone, njegove sanke bi
trebalo da budu veće od prekookeanskog broda.
- Stvarno je to rekao? Samo se šalio. On zna o Deda Mrazu.
- Rekao je da nije siguran. Da nije siguran da je Deda Mraz stvaran.
- Naravno da je stvaran. On je stvaran kao i sam Božić.
- Ali neće doći dok ne budeš zaspala, mlada damo.
Lepo spavaj.
- Deda Mraz će stići pre nego što pretpostviš, zato spavaj.
DEDA MRAZ NA PESKU! Zaustavljanje na velikim magacinima!
OTKRIVANJE
- Sasvim neplodan da bi izbegao život...
- Mora da već spava do sada.
- Nekada je ostajao budan celu noć da čeka Deda Mraza.
- Ti dani samo što se nisu završili.
- To bi bilo tužno da je istina.
- Da, i kraj magije.
- Srećan Božić, dušo.
- Zaspao je kao klada. Ni ekspresni voz ga sada ne bi probudio.
- Kraj magije?!
- Sviiiii ukrcaniiiii!
Sviiii ukrcaniiii?!
Pa, ideš li?
- Gde?
- Pa na Severni Pol, naravno! Ovo je Polarni Ekspres!
- Severni Pol?!
- Vidim. Pridrži ovo, molim te.
Hvala.
Da li si ovo ti?
- Da.
- Pa ovde piše da ove godine nema slike u Deda Mrazovom odeljenju,
nema pisma Deda Mrazu, a naterao si sestru da trpi mlekadžiju...
Meni ovo zvuči kao da je ovo godina prekretnica za tebe. Da sam ja ti
razmislio bih da li da se ukrcavam.
Hajde, hajde, moram da pratim raspored!
Kako hoćeš!
Idemo kod Deda Mraza sa Polarnim Ekspresom i radovaćemo se pesmom...
...a kada stignemo tamo, igraćemo se samo...
- Hej ti! Da, ti! Znaš li kakav je ovo voz?
- Šta? - Voz, znaš li kakav je ovo voz? Pa, znaš li?
- Naravno. Ovo je magični voz.
Idemo na Severni Pol.
- Da, znaš da je magični voz. To je zapravo klasična parna
lokomotiva napravljena 1931 godine...
- Da li stvarno idemo na Severni Pol?
- Da, zar to nije divno?
- Hej svi, gledajte! Prskalice! Prskalice!
- Vau, pogledajte sve te poklone. Želim ih sve.
- Božićno veče je tako prijatno i lepo.
- Karte!
Karte, molim!
Karte!
Kartu, molim.
Pogledaj u svom džepu.
Pogledaj u svom drugom džepu.
POLARNI EKSPRES-KRUŽNI PUT
Hvala, gospodine.
- Hej, pazi tamo.
- Hvala, gospodine. Dalje!
Ne, ne, to je mikrofon državnog vlasništva, to nije igračka. Ne igračka!
- Čoveče, taj tip baš voli da iskuca karte. Pogledaj šta je meni iskucao.
L, E, šta li to znači?
Prelazimo na drugu stranu šina.
- Pa, ideš li?
- To je još samo jedan ulazak.
To je čudno. Mislio sam da si ti poslednji.
- Pa, na Severni Pol, naravno! Ovo je Polarni Ekspres!
Kako hoćeš!
- Hej, onaj dečak hoće da se popne na voz!
Požuri!
Moramo da zaustavimo voz! - Ne znam kako!
- Povuci kočnicu za slučaj opasnosti!
- Ko je, u ime Sneška, povukao tu kočnicu za slučaj opasnosti?
- On je!
- Ti!
U slučaju da nisi znao, ta ručica je samo za slučaj opasnosti!
I u slučaju da nisi svestan noćas je Božićno veče i ako nisi primetio
ovaj voz je na veoma striktnom rasporedu! Zato, mladiću, Božić možda nije važan
za neke, ali je veoma važan za nas ostale. - Ali, ali, ali... ja...
- Samo je hteo da zaustavi voz da bi se taj dečko popeo.
- Vidim.
Mladiću, da li se to desilo?
Pa...
Da vas podsetim, na veoma smo na striktnom rasporedu...
...i ja nikada ranije nisam kasnio i sigurno neću kasniti noćas!
Sada svi zauzmite svoja sedišta.
Hvala!
Pažnja, molim. Da li je ijednom putniku Polarnog Ekspresa potrebno osveženje?
- Meni! - Meni! - Meni!
- Tako sam i mislio.
Imamo to!
Hej, imamo to!
Lmamo to!
Pa, imamo to!
Jo, imamo to!
Ovde samo jedno pravilo radi, ne dopustite da se ohladi!
Taj je ukus najbolji sada, jer to je naša čokolada!
O, imamo to!
Hej, imamo to!
Reci, imamo to!
O, imamo to!
Pa, imamo to!
Jo, imamo to!
Ovde samo jedno pravilo radi!
Ovde samo jedno pravilo radi...
Ne dopustite da se ohladi!
Ne dopusite da se ohladi...
Taj je ukus najbolji sada...
Jer to je naša čokolada!
Vrela, vrela!
Čokolada!
Vrela, vrela!
- Znate, pretpostavlja se da su kraljevi Asteka pili po pedeset šolja tople
čokolade svakog dana.
Bila je gusta kao blato i crvena jer su unutra umesto šećera stavljali
ljutu papričicu, razumeš? Topla čokolada. - Kako ti znaš? To nije istina.
- Gde ćeš sa tim?
- To je za njega.
- Mislim da ne bi trebalo da napuštamo naša sedišta.
- Da, to je prekršaj pravila o prevozu i kaže da dete ne sme da se
kreće bez pratnje odraslih.
- Mislim da ću biti u redu.
- Jesi li sigurna?
- Šta je sa ovim momkom pozadi, da li je on dobio osveženje?
Hajde da mu onda odnesemo malo, svakako.
Pazi kuda ideš sada, pazi.
- Zaboravila je svoju kartu.
I nije otkucana.
- Hej, šta to radiš? Sve ćeš nas uvaliti u nevolju.
- Mlada damo, oprosti mi, mislim da sa prevideo da otkucam vašu kartu.
Mogu li?
- Ostavila sam svoju kartu tačno na ovom sedištu.
Ali je sada nema.
- Misliš da si izgubila svoju kartu?
- Nije ona izgubila svoju kartu.
Ja sam.
Pookusio sam da vam je vratim, ali je vetar oduvao iz moje ruke.
Možete da uzmete moju kartu.
- Ove karte nisu prenosive.
Mlada damo, moraćeš da pođeš sa mnom.
- Znaš šta će se desiti sada, zar ne? Lzbaciće je sa voza.
Da, sigurno će je izbaciti pravo sa platforme.
To je standardna procedura. Tako neće biti povučena pod točkove.
Možda malo uspore voz, ali ga nikada neće zaustaviti.
- Da ga zaustave?!
To je to! Moram ponovo da zaustavim voz!
- Ne, molim te, ne radi to ponovo!
- Gde su otišli?
Šta se desilo sa njima?
Molim te, ona je u nevolji. Moraš da mi pomogneš.
Hej!
Hej, imam tvoju kartu!
Čekaj!
Hej!
Čekaj!
Lmam tvoju kartu!
- Da li mogu nešto da uradim za tebe?
- Tražim jednu devojčicu.
- Devoj...?!
- Zar ne tražimo svi?
- Imam njenu kartu.
- Pa blago tebi, blago tebi.
Ovo je... ovo je zvanična, prava karta za vožnju.
Bolje čuvaj ovo na sigurnom, mladiću.
Da sam ja ti... ja sve svoje vrednosti čuvam upravo ovde.
Upravo ovde u starom broju 43.
Iz iskustva, ovo je najsigurnije mesto.
Ne da imam mnogo koristi od tih karti, ne.
Ja se vozim besplatno, da, da.
Ja se ukrcam kad god želim.
Ja posedujem ovaj voz.
Kao da sam kralj ovog voza. Da, kralj Polarnog.
U stvari, ja sam kralj Severnog Pola!
Oduvek sam to hteo... sedi, sedi.
Sedi, opusti se.
Hoćeš li malo napitka?
Lepog, toplog osveženja savršenog za hladnoću noću?
- Šta je sa Deda Mrazom?
- Deda Mrazom?
- Zar nije on kralj Severnog Pola?
- Misliš, ovaj tip?
Šta je zapravo? Kakvo je ubeđenje o velikom čoveku, kada si to već spomenuo?
- Pa, ja želim da verujem...
...ali... - Ali ne želiš da budeš prevaren?!
Ne želiš da te iznevere, ne želiš da budeš uhvaćen, da te vuku za nos...
Da te voze kružnim putem!
Videti je verovati!
Jesam li u pravu?
- Ali, šta sa ovim vozom?
- Šta sa njim?
- Mi zaista idemo na Severni Pol, zar ne?
- Zar ne?
- Hoćeš da kažeš da je ovo samo san?
- To si ti rekao, klinac, ne ja.
- Pa, hajdemo da nađemo tu devojčicu.
Još nešto.
Da li veruješ u duhove?
Zanimljivo.
- Čekaj!
Čekaj!
Čekaaaj!
Moram da se probudim.
Da, moram da se probudim!
Budi se! Budi se!
Buuuudi se!
Budi se! Budi se!
- Vadi glavu iz sata! Budi se, klinac!
Nema mesečarenja na Polarnom Ekspresu!
Moramo da krenemo.
Hajde, klinac, uhvati se za moja ramena, uhvati moj rukav.
To je dobro.
Imamo dugorepu svinju, brzo!
- Postoji svinja?
- Motor, motor, dečko.
Moramo da napravimo motor pre nego što udarimo u tunel.
- Kako to?
- Toliko pitanja!
- Postoji centrimetar razlike između krova voza i tunela, razumeš?
To je to, drži se, klinac.
Ovo bi trebalo da bude zanimljivo.
Vraćaj se, klinac, požuri!
Penji se gore!
- Skači kada kažem, klinac.
Kada ja kažem, skači!
Skačiiii!
- Ti?!
Mislio sam da si... ti voziš voz?
Zadužili su me. Mašinovođa mora da proveri svetlo.
- Evo svetla. - Imam ga! - Ja ga imam!
- Kako znaš kako? - Lako je, dođi, pokazaću ti.
Ovaj veliki točak ovde je gas, a ovaj mali je kočnica.
I ovo su kontrole pritiska...
I onaj konopac je zvižduk.
- Zvižduk?
- Hoćeš da probaš?
- To sam želeo da uradim celog života.
- Budi miran! Ne mrdaj!
- Zaustavi voz! Zaustavi voz!
Zaustavi voz! Sad!
- Šta?
- Hoće da zaustavimo voz.
- Koji od ovih je kočnica?
- Rekao mi je da je ovo kočnica. - Ko?
- Mašinovođa. - Mašinovođa? - Da.
- Šta sa ovim crvenim što liči na kočnicu? - Ne, ne rekao je da je ovo kočnica.
- Jesi li sigurna?
Jesi li sigurna?
- O, ne!
Zdravo, Bo!
- Nema Božića bez toga da Polarni Ekspres stigne na vreme.
Da li sam ja jedini koji to shvata?
Ti!
Trebalo je da znam! Da li si ti rešen da ovaj voz nikada ne stigne na Severni Pol?
- Ali, gledajte!
- Hanibale?!
- Mislim da ih ima najmanje sto hiljada, možda i milion.
Ipak će biti potrebni sati pre nego što raščiste ovaj nered.
- Tako mi želea!
- I džema!
- Reći ću ti šta je...
- Problem rešen. Svi napred, polako.
- Idemo baš brzo.
- Reci mašinovođi da uspori.
- Usporite!
- Tako mi Sneška, ode...
O ne!
- Ne mogu da me čuju!
- Ne mogu?
OPASNOST
- Ne sviđa mi se ovo. Brzo, u sklonište.
- Da li je sve u redu? Šta da radimo?
- S'obzirom da smo izgubili komunikaciju sa mašinovođom i da smo potpuno
izloženi na pročelju lokomotive, dok voz nekontrolisano ubrzava,
i mi se prebrzo približavamo glečeru koji je najveći u svetu, predlažem
da se svi držimo... ČVRSTO!
- Evo ga!
- Božića mi, led se stvorio preko šina!
- Mladiću, radi svoj deo.
- Pa, to je već bolje.
- Šta u ime jelke?
- Pogledajte!
- Vadite nas odavde, sneška mu!
Okreni nas!
- Pogledajte tamo.
- Šine! Pravo!
Desno!
Levo!
Desno!
Drži se!
Punom parom!
Samo pravo!
- Moja papuča.
- Izgubićeš kartu. - Nije moja karta nego tvoja.
- To je moja karta? - Da.
Levo!
Desno! Levo!
- O ne!
Desno!
Spašavajte se!
- Hvala ti. Hvala ti.
Ne mogu da verujem da si našao moju kartu.
- Da li je neko rekao da je našao kartu?
Pa, u tom slučaju... karte, molim.
Hvala.
L, E?
- Kao kod onog "znam sve" klinca.
- Pazite kuda idete, pazite. Ovde je klizavo.
Šta sam ti rekao?
Pre mnogo godina na moju prvu Božićnu vožnju bio sam na krovu i radio kada
sam se i sam okliznuo na led. Posegnuo sam za ručicom ali se polomila, ali
nisam pao sa ovoga voza.
- Neko vas je spasio?
- Ili nešto.
- Anđeo?
- Možda.
- Čekajte, čekajte.
Kako je izgledao? Jesi li ga video?
- Ne, gospodine, ali nekad videti znači verovati.
A nekad su najstvarnije stvari na svetu, stvari koje ne možemo da vidimo.
Zaboravljeni i napušteni.
Pazite gde stajate sada. Ove jadne igračke su dovoljno propatile.
Ostavljene su da samo tako trule.
- Šta rade ovde? - To je novi koncept koji je šef smislio.
Umesto da budu bačene, sakuplja ih.
On to zove... rebicikliranjem ili tako nešto.
- Dođe mi da plačem kada vidim igračke prema kojima se neko ovako ponašao.
- Ove beznadežno obešene lutke sa koncima, marionete, su poseban problem.
Mislili smo da je ovo najbolji deo za...
- Ti si baš kao ja, prijatelju.
TVRDICA!
Severni Pol, Deda Mraz, ovaj voz...
Sve je to gomila gluposti.
O, da, znam ja šta si ti.
Ti si NEPOVERLJIVI!
NEPOVERLJIVI! Ti ne veruješ!
Ti si nepoverljivi, ti ne veruješ!
- Hej, propustio si. Prošli smo pored nečeg baš zanimljivog, pa pored
nečega što je ličilo na zamrznutu nogu, ali ja znam da je to samo otpička
iluzija koju je stvorio mesec i atmosfera. Rekao je da je voz zapravo na ledu,
ali sam ja rekao da je to nemoguće jer ne možeš da staviš šine... gde ćeš sada?
- Voleo bih da sam zvezda...
...pokušavam da verujem da ćeš me, iako je daleko...
...naći, Božićno veče.
Pretpostavljam da je Deda Mraz zauzet jer nikada ne dolazi tad...
...mislim na njega da bi Božić došao u grad.
- Najbolje vreme u godini, kada svi doću kući nam...
...sa Božićnim raspoloženjem teško je biti sam.
Stavljanje jelke sa prijateljima i srećan rad...
...tako je zabavno kada Božić dođe u grad.
Pokloni za decu uvijeni u prelep papir crveni i beo...
...Sve stvari za koje sam čuo, ali nikada stvarno video...
Niko neće spavati u Božićnoj noći...
...nadajući da će Deda Mraz doći...
Kada zvonce sa senki ne zasneva...
I anđeo zapeva...
- Nikada ne čujem ni jedno...
- I svi dečji snovi...
- Što je izgubljeno će biti nađeno tad...
...to je sve što želim kada Božić dođe u grad.
To je sve što želim kada Božić dođe u grad.
- Gledajte!
- Polarna svetlost!
- Hej, vas troje!
Upravo smo je prešli!
Aplituda 66 stepeni, 33 minuta, arktički krug.
I vidite li ta svetla u daljini?
Lzgleda kao svetlost okeanske zemlje koja plovi po zamrznutom moru.
Tamo je...
Severni Pol!
Stigli smo!
Sa malim kašnjenjem, stigli smo!
- Trebalo bi da tu budu vilenjaci, gde su vilenjaci?
- Da, gde su vilenjaci? - Gde su?
- Okupljaju se u centru grada.
Tamo će Deda Mraz dati prvi božićni poklon.
- Ko dobija prvi božoćni poklon?
- On će odabrati jednog od vas.
- Gledajte!
- Vilenjaci!
- U redu, u redu, dame i gospodo, molim vas u dve kolone.
Niži u prednju, viši u zadnju.
Čak ni brojevi sa desna nisu brojevi sa leva.
Bez guranja, bez gurnja! Ne sneguljite se sada!
Pet minuta do ponoći je!
- Hej, kako? Bilo je pet minuta do ponoći pre četiri minuta.
- Upravo tako! U kolonu po dvoje!
Jedan, dva... - Izvinite...
- Pitanje? - Šta sa njim?
- Niko nije obavezan da vidi Deda Mraza.
Dame i gospodo, ne morate da se držite za ruke... - Hajde!
- Ali molim vas, ostanite u svojoj koloni dok smo u prolazu.
- Moraš da pođeš sa nama. - Ona je u pravu.
- Božić nije za mene. Nikada nije.
- Ali Božić je tako divno vreme.
Vreme praštanja i zahvalnosti za prijatelje i porodicu.
Ljudi kače ukrase i sijalice i onda dođe Deda Mraz
i ostavi nam poklone pod našu jelku.
- Božić jednostavno... nije za mene.
- Slušaj, ne znam da li je Božić za tebe ili ne ali ovo je badnje veče
nemoj da ostaneš ovde sam.
- Da, pođi sa nama. Lći ćemo zajedno.
- O, ne.
- Biće sve u redu.
Možda i neee!
Kočnica u slučaju opasnosti!
Gde je kočnica? Ne mogu da nađem kočnicu!
- Odmori se, klinac.
Šta kažeš na šoljicu dobrog, vrućeg napitka?
- Slupaćemo se!
- Okrećemo se.
- Pst, čujete li to?
Zvono!
- Kakvo zvono?!
- Zvono sa sanki!
- Zvono sa sanki? - Zar ga ne čujete?
Dolazi iz onog tunela.
Tamo treba da idemo.
Hajde.
- Šta? Šta?
- Hajde.
Hajde.
- Izgubili smo se.
- Da.
Da, čujem to. - I ja to čujem.
- Ja ne čujem ništa.
- U redu, ovim putem.
- Jesi li sigurna?
- Sasvim.
- Zašto ja ništa ne čujem?
- Idi dole, budi tih.
- Šta?
U redu.
To je bila sala za uvijanje, šefe.
Upravo su završili poslednji.
- Kako je uvijeno?
- Uvijeno je u bombona crveno na pruge sa brojem sedam.
- Broj sedam?! Kada smo bili ovako blizu da podignemo...
Na šta li oni dole misle?! Da li su oni posneškivili?!
Koja je tura? - Ide u SAD, Transraford, Mičigen.
- To je moj grad, imam...
ZLIKOVAC
- Imamo nekoga ko pravi probleme.
Baš ono što nam treba.
Koja mu je pozicija?
- Izgleda da je neki klinac iz Mejblvuda iz Nju Džerzija zalepio žvaku u sestrinu kosu.
- Nju Džerzi?! Da li je to isti klinac koji je stavio pepermint na stoicu učiteljice?
- Ne gospodine, ovaj klinac se zove Stiven.
- Stiven?! - Pa, šta da radimo, šefe? - Da upozorimo glavnog?
- Ne. - Da bacimo u ništa badnje veče?
- Nisam to uradio.
Nisam to uradio.
- Slušaj, već je Božić, zar ne? Da mu pogledamo kroz prste.
Ali ga za sledeću godinu stavi na "dva puta proveri" listu.
- U redu, momci. Hajde za završavamo. To je to za ovu godinu. Hajde.
- Šefe, idemo li po brojevima?
- Naravno da idemo po redu. To je jedini način da stignemo na trg na vreme.
- Idemo! - A, vreme je novac!
Uskači!
Zatvaraj!
- U redu, ulazite!
- Ne znam za ovo.
- Ja ne čujem, a vi?
- Ne.
- Mislim da treba da pratimo te strelice.
Mislio sam da će ovo biti put napolje.
- Sve ćemo propustiti.
- Hej, gledajte!
Poklon!
Ide u moj grad! Za nekog ko se zove Bili.
- Ja se zovem Bili.
- Ide za 11344 Edbruk aveniju.
- To je moja adresa.
- Hajde.
- Gledajte.
- Piše: "Srećan Božić, Bili"od gospodina D."
- Mislim da znam šta je.
Celog života sam želeo ovo.
- Čekaj, čekaj, stani... gledaj!
NE OTVARAJ PRE BOŽIĆA
- Ali... ja...
- To su pravila! - Ali...
- Nešto me je uhvatilo.
Drži me za nogu!
- Ne mogu da ga držim!
- Daj mi drugu ruku. Daj mi drugu ruku.
- Ne mogu.
- Na tri. Jedan, dva, tri.
- Gledaj, još uvek me drži.
- Ponovo na tri. Jedan, dva, tri!
Ti! - Ti!
- Šta ti radiš ovde?
- Isto što i vi. Proveravam svoj poklon.
Hoću da budem siguran da sam dobio sve sa svoje liste.
A našao sam samo jedan poklon i to sa glupim donjim vešom.
- Gledajte!
- Počećemo sa spuštanjem, uskoro, naravno ukoliko vam odgovara.
- Još uvek je pet do. Mislim da ćemo uspeti.
- Naravno da hoćemo. Već je sat vremena pet do. Imamo dosta vremena.
Nemamo ništa sem vremena. Imamo vremena na pretek.
- Znate šta?
Mislim da nećemo uspeti.
- Možda sam samo stari kodukter,
i ne znam ništa o letenju, ali iz moje perspektive,
potrebno vam je još visine.
- Još visine! Još visine!
- Leteći vilenjaci. Oni su specijalci.
Ne pokušavajte to kod kuće, deco. Ne pokušavajte to kod kuće.
- Nećemo uspeti.
- Dobro podmazana mašina.
- U redu, vi odugovlači. Zabava je gotova.
- Ja sam samo njih pratio.
- Upali smo ovde greškom.
- Zaboravi na to. Znali smo da ste bili unutra sve vreme.
Hajde, napolje.
Hajde, idemo. Izađite! Lzađite!
Tako je.
Bez problema. Hajde, pazite gde stajete. Tako je.
Tako da niko ne bude oštećen, ovako ćemo vas vratiti.
- Ovo je jednostavno. Ono što ja znam... - Šta ti znaš?
Ne bi trebalo ni da budeš ovde, uopšte.
Ali, pošto je Božić, pustiću te da se spustiš.
- Tražio sam te.
- Hajde. Pazi.
Predivno.
- Drago mi je da te ponovo vidim.
Zbližavamo se, zar ne?
- Ja ću se pobrinuti za ovo.
U dobrim je rukama. Veruj mi.
- Zar nisu ta zvona najlepši zvuk?
Ovde je! Ovde je! - Gde?
- Tamo je!
- Ne vidim ga!
Ne vidim ga!
U redu.
Ja verujem...
- Šta si to rekao?
- Ja... verujem.
Ja verujem.
Ja verujem da je ovo vaše.
- Pa...
Hvala ti.
- Mene, mene... izaberi mene, Deda Mraze!
- Pst, sačekaj. Prestani!
- Izaberi mene, izaberi mene! Ja hoću prvi poklon! - Ćuti!
- Mladiću... strpljenja.
I prstohvat humanosti ti isto tako može dobro doći.
- Da, gospodine.
- A ti, mlada damo, damo odluke,
puna samouzdanja i duha,
Božićnog duha.
Samo nastavi tako.
- Hvala vam.
- I Bili, jeste Bili?
Vidim da si stekao neke nove prijatelje.
- Da, gospodine, sigurno jesam.
- To je prava sreća.
Nema većeg poklona od prijateljstva.
I kada već govorimo o poklonima...
Da damo jedan ovom mladom momku ovde.
Sada, šta bi ti želeo za Božić?
- Ja?!
- Ti.
Da, zaista.
Da, zaista!
Prvi Božićni poklon!
- DA!!!!!
Ovo zvonce je divan simbol Božićnog duha kao što sam i ja.
Samo zapamti, pravi Božićni duh leži u tvom srcu.
Srećan Božić.
- Bolje to čuvaj na sigurnom.
24 DECEMBAR! KASNIŠ!
- Hej, baš si srećnik.
- Punom parom, momci!
Idemo!
- Baš kao što sam sanjala.
- Može li ovo da ne bude san?
- Ne.
- Odjezdi! Odjezdi!
- Sviiii ukrcaniiii!
- Pokažite karte! Spremite svoje karte. Hvala.
Kartu, molim.
U redu, tvoju kartu, molim.
- Auči?! Šta bi to trebalo da znači?
- Auči se piše sa četiri slova, ja verujem da sam ukucao pet.
- Hoćeš da kažeš da ja ne znam kako da...
Izvinite, piše "Nauči", moja greška.
- Lekcija "Nauči. Kartu?
OSLONI SE NA...
RAČUNAJ NA...
- To je baš posebna karta. - Naravno da jeste.
- Pa, možeš li da se osloniš na nas da ćemo te sigurno vratiti kući?
- Apsolutno.
Mene... i moje prijatelje.
- Kartu?
VODI
- Piše vozi kao vožnja balona.
- Vozi se isto izgovara kao VODI kao vođa, vođenje. Vodi put.
Praću vas svuda, gospođice.
- I da, mladi gospodin sa svim tim pitanjima. Kartu?
VERUJ
- Piše... - Ne!
Ništa što ja treba da znam.
- Pokaži nam zvonce!
- Hajde, hajde pokaži nam zvonce.
- Da, da vidimo zvonce.
- Nestalo je.
- Gde li je?
- Izgubio sam ga. Izgubio sam zvonce sa Deda Mrazovih sanki.
- Ne brini, mi... mi ćemo ga naći.
- Da, mi ćemo ti pomoći, svi mi.
- Hajde da požurimo da ga nađemo sada.
Prekasno je.
- To je baš loše.
Stvarno.
- Žao mi je.
- 11344 Edbruk je sledeća stanica. 11344 Edbruk.
- Hej, gde ideš?
- Kući.
- U redu. Srećan Božić.
- Hvala što si zaustavio voz zbog mene.
- Nek ti bude divan Božić.
- Pazi gde staješ, molim.
I srećan Božić.
- Gledaj.
Deda Mraz je već bio u Bilijevoj kući.
- Gledajte, gledajte Deda Mraz je bio ovde! - Zar to nije divno?
- Uspeo je! Uspeo. - To jeste divno.
To jeste divno!
- Žao mi je zbog zvonceta.
To je bio baš poseban poklon.
- Pa, znaš kako kažu. Važno je da se setiš.
- Da.
- Pa, vidimo se.
- Vidimo se.
- Pazi gde staješ, molim.
- Hvala ti. - Ne, hvala tebi.
I još nešto o vozovima. Nije bitno kuda ide.
Bitno je da li odlučiš da se ukrcaš.
- Šta?!
- Srećaaaan Booožić!
- Budi se! Budi se!
Deda Mraz je bio ovde! Deda Mraz je bio ovde!
Požuri! Požuri!
Mama, tata, budite se! Budite se!
Deda Mraz je bio ovde! Deda Mraz je bio ovde!
Mama, tata, pogledajte!
Pogledajte, jelka! Jelka!
Ovo je najlepši i najbolji Božić ikada!
Čekajte, pogledajte!
Ima još jedan!
Na njemu je tvoje ime.
"Našao sam ovo na sedištu mojih sanki.
Bolje zakrpi tu rupu u svom džepu- D. Mraz"
- Kako divno zvonce. Od koga je?
- Od Deda Mraza. - Deda Mraza, stvarno?
Šteta. - Šta je ovo?
Ne radi.
Žao mi je zbog toga, dečko.
- Hajde, deco, ne želimo da kasnimo.
- Jednom je većina mojih prijatelja mogla da čuje zvonce.
Ali kako su prolazile godine, postajalo je nemo za sve njih.
Čak je i Sara jednog Božića shvatila da ne može više da čuje
njegov sladak zvuk.
Iako sam i ja odrastao, meni zvonce i dalje zvoni kao i svima
koji iskreno veruju. Movie by KOSTA ZULU LESKOVAC film-club.net