www.titlovi.com
PRE NEGO ŠTO ZASPEM
"Ben"
"Naše venčanje"
"Ben, tvoj muž"
Ko si ti? -Tvoj muž, Ben.
Šta? -Venčali smo se 1999. Pre 14 godina.
Kristina, imaš 40 godina.
Imala si nesreću. Tešku nesreću, sa povredama glave.
Imaš problema sa pamćenjem.
Kako? Šta...? -Sve stvari pamtiš samo jedan dan.
Sledećeg dana kad se probudiš, ništa ne znaš, kao da opet imaš 20 godina.
U redu je. Slušaj, veruj mi. -Bojim se. -Znam, znam. Biće dobro... volim te.
Volim te, Kristina.
U braku smo već 14 godina.
Sreli smo se na Kraljevskom koledžu, magistrirala si istoriju. Posle 2 godine...
Želeo sam obično venčanje, ali ti si htela da bude svečano.
Mrzeo sam ga... dok te nisam video kako mi prilaziš u crkvi.
Da li mi je svaki dan ovakav? Svaki dan isto?
Ovde je spisak stvari koje mogu da ti zatrebaju.
Gde ćeš da ih nađeš. Aspirin, prva pomoć, zavoji, kozmetika. Na šta si alergična.
I raspored, da te malo zaposli. -"Spremi se". -Danas nam je godišnjica.
Izvodim te. Večeras, posle posla. -Kuda?
To je iznenađenje, ali prijatno. Shvatićeš kad stignemo, obećavam.
Volim te, Kristina.
Kristina? -Da? -Ja sam doktor Neš. Znam da ti to ništa ne znači, ali ne brini.
Radimo na vraćanju tvog sećanja, u redu? Pokušavam da otkrijem... u čemu je problem.
I da li ima načina da to popravimo. -Ben mi to nije pominjao.
Ne bih rekao da Ben zna za to. -Ne razumem vas.
Kristina, molim te da mi nešto uradiš.
Želim da otvoriš orman u svojoj spavaćoj sobi.
Tvoj orman u spavaćoj sobi.
Nešto ćemo da potražimo.
Sakriveno je na dnu ormana, iza u ladici.
Šta to tražim? -Tražiš kutiju od cipela. Vidiš li je? -Ne.
Orman sa desne strane, do kupatila.
Kristina, jesi li našla kameru? -Jesam.
Na vrhu, sa desne strane, nalazi se dugme za uključivanje.
Želim da je uključiš. Onda pritisni dugme za start, na zadnjoj strani.
Zovem se Kristina Lukas. Imam 40 godina i amneziju.
Noću, dok spavam... izbriše mi se sve što sam dan pre znala.
I radila.
Sutra, kad se probudim, kao i jutros... misliću da je život ispred mene.
Ali istina je... da je moj život završen.
Sranje, on dolazi.
"Dve nedelje ranije"
Priznajem da ovo nije normalan odnos lekara i pacijenta.
Dolazim po tebe kući, vozim te do svoje ordinacije, bez znanja tvog supruga.
Je li to u redu?
Slučajno sam te sreo u parku, pre šest meseci.
Kolega mi je preporučio tvoj slučaj, ali nisam mogao do tebe. U stvari...
prepoznao sam te sa slike iz tvog medicinskog dosijea.
Objasnio sam ti da sam neuropsiholog i da pišem jedan članak.
O netipičnoj psihogenoj amneziji... I da sam spreman da te besplatno lečim.
Složila si se da mi daš svoje brojeve telefona, zapisane u adresaru.
Nazvao sam te posle par dana.
Naravno, nisi se sećala našeg susreta, ali ipak smo se našli.
Rekla si mi da su i pre toga vršena istraživanja.
Jasno ti je rečeno da su to bili pojačani tretmani.
Jedini rezultat je bio da si bila još depresivnija. Posle tebe...
Želim da vodiš vizuelni dnevnik.
Namestio sam vreme i datum, stavio najveću moguću memorijsku karticu.
Ovo će da ti omogući da sačuvaš prethodna sećanja.
Iako će razdoblja pre i posle napada da ostanu prazna...
Ovo će bar da nam omogući doslednost... -Napad? Kakav napad?
Pre deset godina... nađena si u krugu fabrike, nedaleko odavde.
Prema medicinskim izveštajima, povrede su nastale od višestrukih udaraca u glavu.
Ne, muž mi je rekao da sam imala nesreću, sigurna sam u to.
Ovde imam kopije medicinskih izveštaja, članke iz novina i tabloida.
"Žena okrutno pretučena" "Okrutan napad na ženu"
Postoji malo informacija o samom napadu. -Ostavljena da umre?
Neko je pokušao da me ubije?
Ko? Ko je hteo da me ubije?
Niko to ne zna. -Šta? -Niko osim tebe.
Mislim da Ben ne bi trebao da zna za kameru.
To je tvoj dnevnik.
Ne bi trebala da budeš ometena sa tim da Ben sazna tvoje lične misli i osećaje.
Ako ne kažem Benu, kako ću uopšte da znam za kameru?
Možeš da je sakriješ u svom ormanu. Nazvaću te ujutro, da te podsetim.
Je li to bilo da ili ne?
Želela bih da ozdravim.
Zovem se Kristina Lukas, imam 40 godina i patim od amnezije.
Noću, dok spavam... iz mog sećanja će da se izbriše sve što znam.
Sve što sam radila danas... Kad se sutra probudim...
Istina je da je moj život završen.
I ja...
Sranje, on dolazi.
Kristina?
"Kristina"
U braku smo već 14 godina.
Sreli smo se na Kraljevskom koledžu, magistrirala si istoriju. Posle 2 godine...
Još uvek predajem u obližnjoj školi.
Vodim odeljenje hemije.
Šta ja radim? -Ostaješ kod kuće.
Šta, ja ništa ne radim?
Ne studiram? Ne radim od kuće, samo sedim tu po ceo dan?
Tokom dana skupljaš informacije, ali kad se probudiš, nema ničeg.
Vraćaš se u svoje rane dvadesete, Kris.
Noću, dok spavam... izbriše mi se sve što znam... što sam radila prethodnog dana...
Sutradan se budim, kao i jutros... Misleći da je ceo život ispred mene.
Bez ovog, verovala bih sve što mi govori. -Da si stradala u automobilskoj nesreći?
Pitam se šta mi je još slagao.
Da bi ovo ostalo među nama, ne smem da zovem kad je Ben kod kuće.
Zašto mi ne govori o napadu? -Možda mu je tako lakše.
Bože! -Izvini.
Samo da nisam stalno tako uplašena. Da li misliš da je to dobra ideja?
Postoji mnogo slučajeva u kojima se pacijenti vraćaju na mesto traume.
Iako se retko pokaže kao korisno.
Pa, zašto to onda radimo? -Gradimo poverenje.
Trenutak... -Gospodin Nankarou? -Da...?
Ja sam doktor Neš, razgovarali smo telefonom. -Da, doktore Neš.
Nazvaću te kasnije.
Pazite!
Uplašio sam se kad sam vas našao.
Tamo, na kraju... tu sam vas našao.
Možete li da opišete šta ste videli? -Ne, bilo je to dosta davno.
Recite nam čega se sećate? -Baš mi je završila smena...
Gospođa Lukas je bila... gola. -Gola? -Ispod pokrivača.
Pokrivača od tkanine ili poliestera? -Rekao bih, od poliestera.
Kako sam se tu našla? -Ne sećate se?
Bili ste vrlo zbunjeni.
Sva krvava...
Moja krv? Gde? -Svuda.
Šta sam radila kraj aerodroma?
U tom području ima mnogo hotela. Desetine. -Hoteli?
To bi objasnilo pokrivač. -Živim ovde, zašto bih odsela u hotelu?
Postoji mnogo razloga.
Medicinski izveštaji otkrili su nedavni seksualni odnos.
Nije bilo ni traga spermi, da bi policija mogla da otkrije osobu sa kojom si bila.
Jesam li silovana? -Prema policijskom izveštaju, nisi.
Udata sam, nisam osoba koja bi prevarila muža.
Kako znaš?
Šta god da se desilo te noći...
šta god da sam uradila...
moram da se setim.
Znam da moram, moram zbog nas.
Zbog nas.
Kris?
Ne.
Nemoj!
Kristina, možeš li da otvoriš oči?
Pokazaćemo ti neke slike. Pogledaj svaku i kaži ko ili šta je na njoj.
Da počnemo.
Jesi li dobro?
Neke slike su slučajno odabrane, a neke su iz tvog dosijea.
Ova te je uznemirila.
Ko je ona?
"Kler"
Imam li prijatelja?
Naravno, mnogo. Vrlo si popularna. -Neku crvenokosu?
Ne, koliko se sećam. -Po imenu Kler?
Kler? Ne, nije mi poznato. Zašto?
Jesi li siguran? -Moguće je, imala si mnogo prijatelja. Zašto?
To je... setila sam se. -Setila si se?
Da, valjda, čini mi se. -Divno, čega si se setila?
Kler. Imala je crvenu kosu. Bila mi je prijateljica. Dobra, čini mi se.
Odlično.
Čini mi se da je bila neka, pre mnogo godina. Kler...
Mogla je da bude jedna Kler, prijateljica na koledžu.
Bile ste bliske, a zvala se Kler. -Pa, šta je bilo sa njom? Šta?
Ovo nije prvi puta da si se setila Kler. -Ne razumem te.
Obično ne razgovaramo o tome. -Zašto? -Jer ti je to bolno.
Zašto? -Dve godine posle tvoje nesreće, ona je otišla.
Gde? -U Kanadu, mislim. -Misliš?
U svakom slučaju nije ni važno, kad ne pamtiš... -Važno je, sad je važno.
Nemoj da kažeš da te nisam upozorio.
Držim ih u svom stolu. -Sakrio si ih.
Da te ne uznemire. -Sakrio si deo moje prošlosti?
Da te zaštitim. -Od čega?
Nije mogla da podnese... ubrzo nakon što bi otišla, nisi imala pojma da postoji.
Uskoro je prestala da dolazi. A čak... nije ona bila jedina, Kris.
Kako da ti verujem, ako si me slagao?
Živim uz tebe... uz sve ovo.
Ponekad, kad je bolno ili komplikovano, prekidam veze.
Ponekad, ali ne uvek, žao mi je.
Znači, ti "uređuješ" moj život? -Nisi samo ti u pitanju.
Pitanje je šta ja mogu da podnesem, a ne mogu uvek i sve.
Ne svaki dan. Ponekad oboje trebamo odmor.
Prećutao ti je Kler. Kaže da te štiti, ali on... ne veruj mu.
Ne veruj Benu.
Alo? -Kristina... ja sam, doktor Neš.
Sećaš me se? Poslednjih nedelja svakodnevno se srećemo.
U kutiji od cipela, u ormanu sa desne strane, do kupatila.
Prećutao ti je Kler... kaže da želi da te zaštiti.
Sakrio je Kler od tebe. Kaže da te štiti, ali prećutao ti je Kler.
Ne veruj Benu. Ne veruj Benu.
Kopile!
Je li ti dobro? -Trudna sam.
"Kad ujutro ustaneš, Pu, šta je prva stvar koju izgovoriš?"
"Šta je za doručak" "Šta ti kažeš, Prasence?"
Kažem, "Pitam se, šta zanimljivo će danas da nam se desi."
Imamo dete. -Kris... -Imamo dete, sina, zar ne? Zar ne?
Gde je on? Gde je on!?
Gde je on?
Uđi unutra. -Neću. Gde je on? -Ne mogu da razgovaram sa tobom na kiši.
Zašto ga kriješ od mene!? Gde je moj sin?
Ne krijem ga. -Gde je...?
Ne, neću da uđem! -Uđi unutra, pa ću da ti kažem...
Mrtav je. Imali smo sina, ali je umro. -Ne! -Mrtav je, molim te... -Ne!
Kako je umro? -Od meningitisa.
Koliko godina je imao? -Osam.
Adam je umro tri nedelje pre svog devetog rođendana.
Ove čuvam u garaži, radi bezbednosti.
Neke stvari ćeš bolje da shvatiš, kad ih lično vidiš.
Neke ću ja bolje da ti objasnim.
Ovde je kao beba.
To je moja beba?
Adam.
Tu ima oko tri nedelje.
Kad je rođen? -U avgustu, 1999.
Adam.
Adam Tomas Lukas.
Divan je.
"Mama, bolestan sam. Dođi kući."
"Bolestan sam. Molim te, dođi kući."
Gde sam bila? -U onoj bolnici.
Kris... -Ne...
Ne mogu... ne mogu više, izvini.
Sve smo to već prošli. Ova tuga nije ništa novo.
Ali, za mene je nova.
I sutra će da bude nova.
I sledećeg dana, i onog posle njega. I tako svaki dan...
Svaki dan, celog mog života.
Ne!
Ova tuga nije ništa novo, ali za mene jeste. Za mene jeste.
Za mene jeste.
I sutra će da bude nova.
I sledećeg dana, i onog posle njega. I tako svaki dan...
Svaki dan, celog mog života.
Znaš li za Adama? -Razgovarali smo o Adamu.
Možda je Ben u pravu, možda je bolje da ne znam.
Hajde da malo ostanemo ovde. -Naravno.
Da kažem Benu?
O nama?
O terapiji?
Jesam li bila dobra majka? Mislim, pre povrede.
Bila si divna majka.
Mora da je bilo grozno ne znati ko je on.
Veoma si volela Adama.
Jasno mi je zašto si to krio od mene, stvarno mi je jasno.
Ovo iskustvo ti je ponekad... nepremostivo.
I ima dana kad kažeš, "Ne mogu, ne mogu"...
"Ne mogu to ponovo da prolazim."
Ali, ako ti je stalo do ovog braka, kao što pretpostavljam...
nikad više ne sakrivaj mog sina od mene.
Žao mi je.
Adame!
"Mamica".
"Majk".
Dobro jutro, Kristina. Ovde doktor Neš.
Ja sam neuropsiholog sa londonskog Univerzitetskog koledža.
Zovem te svako jutro da te podsetim na kameru, sakrivenu u tvom ormanu.
Pogledaj svoj video dnevnik... Navratiću da te pokupim kod kuće.
Majk. -Šta? -Nisam sigurna, ali mislim da se tako zove.
Ko se tako zove?
Čovek koji mi je to uradio.
Dođi ovamo.
Dođi.
Dođi ovamo, dobro je. U redu je.
Ti si jedini uz koga se dobro osećam. -Ja i želim da se dobro osećaš.
"Doktor Majk Neš, neuropsiholog"
Kristina, žao mi je.
Kristina, zovem se doktor Neš. -Znam. -Kako se osećaš? -Usrano.
Dao sam ti blagi sedativ da te smiri, a da ne zaspeš.
Sećam se -Zbunjena si. To nazivamo "konfabulacija".
Tvoja mašta popunjava rupe u sećanju, pretvara me u čoveka koji ti je to uradio.
Želim da razgovaram sa Benom. -Ne.
Ne, nešto sam saznao i želim da razgovaram sa tobom, oči u oči... Kristina.
Radi se o Benu.
Sa kim si razgovarala? -Kad?
Kad sam zvao, čuo sam te kroz glasovnu poštu. -Pokušavala sam da te nazovem.
Zovem se Kristina Lukas, imam 40 godina i patim od amnezije.
Noću, dok spavam... izbriše mi se sve što sam dan pre znala.
Ranjiva si.
Pacijenti često razviju osećaje prema svojim psihijatrima, to je uobičajeno.
Manje je uobičajeno da ti osećaji budu obostrani.
To zovemo "sukob osećaja". Nije baš profesionalno.
Potpuno je neprofesionalno.
U mom video zapisu rekla sam da si ti moja jedina nada.
Poslaću te odličnom neuropsihijatru u bolnicu Sveti Tomas.
Mislila sam da napredujemo.
Kristina, ne mogu više da te lečim, ne bi bilo etično. -Molim te. -Kristina...
Ona radi na odeljenju Kraljevskog koledža, vrlo je dobra.
Ne želim nju, želim tebe. Ti me oporavljaš.
Kad sam te jutros zvao, već si pogledala svoj video dnevnik. Setila si se.
Jesam.
Na nesreću, onog čega se sećaš danas, možda nećeš sutra.
Čak ni vrlo značajnih stvari. -Kakvih?
Ben te je 2007. prebacio iz bolnice u sanatorijum za odrasle.
Sledećeg dana, nazvao sam upravnika, da dogovorim posetu.
Saznao sam da je tvoja prijateljica Kler pokušavala da stupi u kontakt sa tobom.
Ovo je njen broj.
Službenica je pitala kako si i kad sam joj rekao, zbunila se.
Zašto?
Pa, prema njihovim podacima... Ben se pre četiri godine razveo od tebe.
Zdravo, ja sam Kler, ostavite poruku. -Kler, ovde Kristina Lukas.
Stvarno moram da razgovaram sa tobom. Molim te, nazovi me. Moj broj je...
Mi smo razvedeni, zar ne? -Ko ti je to rekao?
Niko, prisetila sam se. -Stvarno? -Da. -Sigurna si? -Da.
Odjednom se mnogo prisećaš. -Ne prilazi mi!
Reci mi jebenu istinu! Zašto si se razveo od mene?
Zašto si se razveo od mene?! -Hoćeš istinu? -Da.
Reći ću ti istinu! Imali smo malog dečaka. Imali smo malog dečaka...
Razboleo se i onda smo ga izgubili.
Bio sam slomljen.
Vratio sam se i eto me.
Neću te napustiti, Kris. Nikad.
Žao mi je.
Alo? -Krisi?
Kler? -Bože, Krisi, to si stvarno ti?
Da, ja sam.
Nazvala si me Krisi?
Stalno sam zvala terapeutski centar.
Dali su mi tvoju staru adresu i pisma su se vraćala.
Svaki dan sam čekala da telefon zazvoni, da me nazoveš.
Rekli su mi da si se odselila. -Odselila? Nisam, uopšte.
Bože, Krisi! Tako si mi nedostajala.
Kako se osećaš?
Ne sećam se jebeno ničeg, ali uglavnom sam dobro.
Gde si? -Kod kuće, sa Benom.
Stvarno moram da te vidim. Možemo li da se nađemo? -Da, ali...
Ne bih htela da dolazim kod tebe, Kris. -Zašto?
Teško mi je da ti objasnim telefonom.
Možda da se nađemo u Zvezdari.
U Griniču, biću tamo za sat vremena.
Je li ti dobro?
Da, dobro mi je i doći ću tamo.
Krisi?
Krisi, dušo... to sam ja, Kler. -Kler.
Kler...
Sećam te se.
Stvarno?
Tako si mi nedostajala.
Mnogo si mi nedostajala.
Ovo je čudesno.
Jesam li bila dobra majka? -Krisi, niko nije bio voljen kao Adam.
Ben je žurio kući sa posla, samo da ga vidi. Adam je ličio na njega kad je bio dete.
Čak i tad je bio zgodan na tatu.
Ko mi je to uradio?
Bilo je teško...
Snalazila si se, pazila na Adama i počinjala sa predavanjima.
Ti i Ben ste se snalazili.
Rekla sam da ću dva puta nedeljno da pazim na Adama.
Posle mesec dana, vratila si se na posao i krenulo je nabolje.
Počela si drugačije da se oblačiš. Tad nisam shvatala o čemu se radi.
Viđala sam se sa nekim? -A šta drugo?
Prvo si negirala, ali znaš da nisam glupa.
Posvađale smo se, pa si mi konačno rekla istinu.
Jesam li ti rekla njegovo ime? -Nisi mi rekla nikakve detalje.
Je li Ben saznao? -Kad te je policija pronašla... -Isuse...
Jadni Ben.
Morala sam da mu kažem, Krisi. Rekla sam i policiji, nisam imala izbora.
Nije ni čudo što mi stalno laže. -Ben je takav, uvek te štiti.
Možda misli da nisam sposobna da podnesem istinu.
Još uvek mi laže o napadu i nikad mi nije govorio o tebi.
Pa... postoji razlog zašto ne govori o meni.
Zašto?
Posle tvoje nesreće...
pokušavala sam da pomognem.
Možeš misliti kako je Benu bilo teško da brine o Adamu. Dala sam sve od sebe.
Često smo bili zajedno. Jednom, posle posete tebi, on je...
Pukao je, rekao je da više ne može tako.
Zagrlila sam ga. Zaneli smo se.
To se desilo samo jednom. Tako sam se loše osećala.
To je bilo grozno, za nas oboje.
Odlučila sam da se udaljim od vas, toliko vam dugujem. I tako...
Nestala sam.
Tako mi je žao.
Ne možeš da nam zameriš, Kristin. Ne, posle tvoje afere...
Nisi ni znala koliko si srećna... nisi znala koliko si srećna što imaš Bena.
Moram da pođem. -Krisi... -Ben će uskoro da se vrati. -Molim te...
Videće da me nema. -Čekaj malo...
Ben mi je poslao ovo, ubrzo nakon što ste se razveli.
Zamolio me da ti to dam, ako se oporaviš da možeš da pročitaš.
Drago mi je da ti je bolje.
Ne očekujem da mi poveruješ, ali brinula sam se za tebe, Kristina. Mnogo.
U redu je.
"Draga moja Kristina..."
"Teško mi je da to kažem, ali odlučio sam da te ostavim."
"Pokušavao sam da nađem neki drugi način, Kris... Molim te, veruj mi."
"Volela si Adama... iako podsvesno, nisi mogla da ga se setiš."
"Poleteo bi ti u zagrljaj i ti bi ga podigla..."
"Na trenutak, osetila bi ko je on."
"Zatim si počela da veruješ da ti je Adam otet kao beba."
"Svaki puta kad bi ga videla, mislila si da je to prvi put."
"Tražio sam da ti kaže kad ste se poslednji put videli, i rekao je..."
"Juče, mamice..." "Ali, nisi mu poverovala."
"Jednog dana si me napala, otela Adama i pobegla."
Počeo je da vrišti. Posle sam pokušao da mu objasnim, ali nije shvatio.
"Plašio bi se, kad smo ti išli u posetu."
"Posle par dana, zvao sam da čujem kako si. Rekli su mi da si srećna."
"Kad sam pitao da li nas se sećaš, rekli su da se ne sećaš."
"Toliko te volim, Kris."
"Volim te više od bilo koga i bilo čega na ovom svetu."
"Ali, naš sin ima samo osam godina."
"Očajno je nesrećan, Kris."
"Ne mogu da dozvolim da ponovo prolazi kroz takve traume."
"Želim da oboje budete srećni, čak i ako budeš srećna bez nas."
"Oprosti mi. Ben."
Opraštam ti, možeš li i ti meni da oprostiš?
Ti si moj ljubavnik i zaštitnik, a moj život nema smisla bez tebe.
Kad ovo budeš gledao, već ćeš sve da znaš.
Znaćeš da u meni trenutno nema ničeg, osim ljubavi.
I nade, da ćemo konačno moći da budemo zajedno.
Alo? Kris?
"Opraštam ti, možeš li i ti meni da oprostiš?"
"Ti si moj ljubavnik i zaštitnik, ti si mi sve."
"Kad ovo budeš gledao, već ćeš sve da znaš."
Ne, hoću da gledaš od početka. -Kako to misliš "Već ćeš sve da znaš?"
Viđam se sa lekarom... doktorom Nešom, već par nedeljaa.
On mi je dao kameru.
Zove me svako jutro, da me podseti.
Zašto? -Da mi sačuva sećanje. -Ne, zašto si mi to krila?
Nisam bila sigurna da ti verujem.
Sad znam da mogu. -Jesi li imala aferu? -Ne, nisam.
Znam koliko sam te povredila.
Znam koliko ti je trebalo da mi oprostiš.
Razumem zašto si otišao, sve razumem... Bene.
Tako si dobar prema meni. Volim te... tako te volim.
Šta je uradio? Daj da razgovaram sa njim. -On... otišao je.
Nazvaću ga. -Ne, mislim da to nije dobra ideja.
Volim vas oboje. -Bože.
Nazvaću te kasnije.
Udario me je. Sve sam mu rekla, a on me udario.
To ništa ne može da promeni.
Alo? Razgovarala sam sa Benom.
Rekao je da živi kao samac, Kris.
Šta? -Ben kaže da te nije video četiri godine.
Kristina... opiši mi Bena.
Šta? -Opiši mi Bena, kako izgleda?
Je li visok? -Da. -Crne kose?
Ne... ne, ima smeđu kosu.
Ima li ožiljak?
Ožiljak? -Da, imao je nesreću na skijanju. Ima ožiljak preko desne strane lica.
Krisi?
Ne, nema... Ben nema ožiljak.
Taj čovek sa kojim živiš... ne znam ko je on, Kristina.
Ali, to nije Ben.
Pomozi mi.
Treba mi tvoja adresa, moram da znam gde živiš.
Ne mogu da se setim.
Odmah ću da dođem.
Brzo saznaj, ponovo ću da te nazovem na mobilni telefon.
"Ben"
"Naše venčanje"
Ko si ti? -Tvoj muž, Ben.
Kristina? -Da? -Ovde doktor Neš. Znam da ti to ništa ne govori...
Radimo na tvom sećanju, pokušavamo da otkrijemo šta se...
Našla si kameru, Kristina? -Da.
Pogledaj je, pa ću kasnije da te nazovem. -Ti si moj ljubavnik i zaštitnik.
Moj život nema smisla bez tebe.
Kad ovo budeš gledao, već ćeš sve da znaš.
Znaćeš da u meni trenutno nema ničeg, osim ljubavi.
I nade, da ćemo konačno moći da budemo zajedno.
"Nema zapisa"
Alo? -Kristina, ja sam. Jesi li dobro?
Dobro sam.
"Kler"
Ben?
Izvini, čujem te. U gužvi sam.
Zvao sam da budem siguran da si spremna za našu godišnjicu.
"17 propuštenih poziva"
Spremna si? -Napisao sam ti na tablu, u kuhinji. -Da, sećam se. Bene!?
Volim te. -I ja tebe volim, Kristina.
"Okružna bolnica Askot"
"Kristina Lukas"
"Linija je zauzeta"
Doktore Neš, javite se na glavni šalter.
Doktore Neš? -Mogu li da vam pomognem?
Ja sam Ben Lukas. -Gospodine Lukas, kako je Kristina?
Kako je? Odjebi od moje žene.
"Hotel Renesans"
Stvarno nam je godišnjica? -Da.
Godišnjica venčanja? -Ne.
Malo drugačija.
Zašto si me doveo ovamo?
Želim da se setiš.
Majk, ne mogu. Ja sam udata.
Majk, ne mogu. -Šta kažeš na ovo?
Majk!?
Majk?
Gde je Ben? -Ostavio te je.
Ja nisam, ostao sam sa tobom.
Pazio sam te, štitio. -Štitio si me?
Muž te je ostavio u terapeutskom centru.
Pazio sam na tebe danju i noću. Nisam više mogao.
Morao sam da te izvučem. -Odveo si me kući?
Lažni dokumenti i lažni osmeh, zar to nije dovoljno?
Ako se pitaš kako sam uspeo, nikom nije bilo stalo do tebe, Kristina.
Smisao svega ovog... nije bilo smisla.
Smisao...
Da se brinem za tebe, da te pazim i volim.
Stvarno sam želeo da ti kažem... istinu.
Ali, bila si tako uznemirena, a laži su se samo gomilale.
Znaš, muka mi je od objašnjavanja. Umoran sam od laganja.
Zato sam te doveo ovamo, da završimo sa tim.
Otići ćemo odavde, ne kao Kristina i Ben... nego kao Kristina i Majk.
Ne mogu više ovako. -Zovi Bena i reci mu istinu.
Neću. -Reci mu.
Ne budi smešan, ne mogu to da uradim. -Onda ću ja.
Na njegovom mestu, i ja bih voleo da znam. -Ne budi kenjac, Majk.
Ti si to uradio!
Šta sam trebao? Hteo sam da ti kažem, nisi me slušala. Nisam hteo da te povredim.
Zbog toga mrzim samog sebe.
U redu je, nemoj da odeš. -Bojim se.
Nemoj da odeš.
Odlazi.
Idi njemu. -Hvala ti.
Zašto to radiš? Vidiš šta se desilo.
Bože, oprosti! -Prestani da se izvinjavaš.
Samo ne želim više da budem Ben.
Bez tebe, za mene nema života. Je li ti jasno?
Pusti me da odem. -Ne, idemo zajedno ili nikako.
Od sad... nema više krivice.
Nema više tuge.
Nema više svađa.
"Izbriši sve"
"Izbriši memorijsku karticu?" "Da"
"Pričekajte..."
"Nema više zapisa"
Od sad... si slobodna.
Dođi.
Hajde.
Dođi.
Ovamo.
Dođi.
Poljubi me.
Ponovo.
Zaboravi Bena.
I on je tebe zaboravio.
Zaboravi Adama.
I on je tebe zaboravio.
Adam te je zaboravio.
Adam?
Moj sin je živ?
Odlazimo zajedno ili nikako! Je li ti jasno?
Molim te, pusti me!
Zovem se Kristina Lukas, imam 40 godina i patim od amnezije.
Noću, dok spavam... izbriše mi se sve što sam dan pre znala.
I radila.
Sutradan se budim, kao i jutros... misleći da je ceo život ispred mene.
A istina je da... nikad nikom neću ponovo da prepustim svoj život.
I neću da se budim ujutro, misleći da je moj sin mrtav.
Neću.
Kristina?
Kristina, zovem se doktor Neš.
Ja sam neuropsiholog, lečio sam te nekoliko nedelja.
Ali, danas nisam ovde kao tvoj lekar, već kao prijatelj.
Imaš dva slomljena rebra i par modrica.
Treba ti nega, ali bićeš dobro.
Kler, tvoja prijateljica, posle podne će da dođe i da te odvede kući.
Sećaš li se Kler?
Sećam.
Odlično. Sad si na sigurnom.
Čovek koji ti je ovo uradio je uhapšen. Dugo će da ostane u zatvoru.
Sećaš li se nečeg od sinoć?
Kristin, doveo sam ti posetioca. Nadam se da će da ti pomogne.
To je Ben.
Bili ste venčani, ali ste razvedeni već četiri godine.
Budna je.
Hvala vam.
Kristina... ja sam, Ben.
Tvoj Ben.
Da sam znao da si u opasnosti, nikad te ne bih ostavio.
Morao sam... zbog Adama.
To je naš sin, Kris.
Mnogo te voli.
Obojica te volimo.
Zdravo.
Ja sam Adam.
Adam...
Pu, kad ustaneš ujutro, šta je prva stvar koju kažeš sam sebi?
Kažem...
"Šta ima za doručak"?
"Šta ti kažeš, Prasence"?
Kažem, kažem...
Pitam se, šta uzbudljivo će danas da nam se desi?
Sećaš se?
Adam.
Sećam se.
Sećam...
Adame...
Moj Adame.
Prevod: Valkanela Adaptacija: kumek**
Preuzeto sa www.titlovi.com