DŽERALDOVA IGRA
Želiš nešto drugo?
Ne, Sem je dobar, samo... sam htela da uživam u pogledu.
Ovo će biti dobro za nas Džes, zaista dobro.
Policija istražuje provalu
i krađu na lokalnom groblju...
Džeralde.
- Da? - Džeralde!
Oh, sranje!
I navodno skrnavljenje nekoliko...
Gladan je.
Delimično su izvukli bar jedan kovčeg.
Morali bi uraditi nešto povodom tih lutalica.
Nekoliko gradskih odbora...
Mislim da je imao okovratnik. Možda pripada nekome.
Neće dugo. Ako nastavi da ubija na putu i njega će nešto zgaziti na istom tom putu.
- Nećemo se vratiti po njega. - Znam.
- Nećemo. - Znam.
Ne opet!
- Samo dva minuta dušo. Ok? - U redu je.
Da?
Da. Ne, razumem.
Ali jedini način da napredujemo je da oni prihvate klauzulu o ne konkurenciji.
- Snabdeo si nas. - Da. Dovoljno za ceo vikend.
Ovamo dečko!
Jesi li gladan?
Gde si?
Tu si.
Vidi šta imam za tebe.
U redu je.
Evo moj jadni prinče.
- Šta to radiš? - Oh. Samo sam...
Uh... Samo sam pokušala da nahranim tog psa.
To su goveđi fileti iz Kobe. Zaista su iz Kobe.
Koštaju... 200 dolara po porciji.
Oprosti. Bila su četiri u frižideru. Mislila sam...
Imaš tako dobro srce. Zato sam te i oženio.
U dobru i u zlu.
Ne, ostavi to. To će biti najbolji obrok u njegovom životu.
Hajde da uđemo i raskomotimo se.
U redu.
Ja bih pojela samo pola parčeta.
Izgleda tako gladan.
- Izvini, nisam znala. - Nema veze.
Da li hoćeš da otvorimo šampanjac sada ili bi trebali...
Mogli bi...
Ok.
- Jesi li spremna? - Spremna sam.
- Opa dragi... - Izgledaš fenomenalno.
Hvala.
Izvini dragi... Sjaj.
Moram reći. Ja... Očekivala sam...
malo modernije stvari, sa somotom, svilom ili nečim sličnim.
Oh, ne. Ne, ove su prava stvar.
One se mogu pokidati ako krenemo suviše žestoko.
- Dobro? - Da.
Ovo je dobro. Svideće ti se.
Jel dobro?
Naravno.
Pokušaj da se pomeriš.
Ok.
Sviđa mi se ovaj kombinezon.
Super, kupila sam ga specijalno...
Svideće ti se još više kad ga zadignem gore, oko tvojih ramena.
Pa...
Vidi šta sam našao.
- Šta? - Kladim se da želiš da odem.
Kladim se da misliš da će ti se muž vratiti svaki čas.
Ali nešto mi kaže da neće.
Možeš pokušati da vrištiš... Ako želiš.
Nema nikoga kilometrima unaokolo.
- Džeralde. - Džeralde?
Žao mi je srećo, nemaš pojma kako se ja zovem.
Pokušaj da pozoveš pomoć.
- Ozbiljno? - Hajde, pokušaj.
- Upomoć. Neka mi neko pomogne. - Hajde.
Hajde, rekla si da ćeš pokušati da sve izgleda stvarno.
Da, samo... dozivanje upomoć je nekako...
- Šta pokušavamo da postignemo? - Samo pokušaj.
Oprosti. Osećam se malo uvrnuto.
A mislila sam da je poenta da se osetim seksi, tako da...
- Pa, privićeš se. - Dobro.
Upomoć! Neka mi neko pomogne!
- Izvini samo... - To stvarno boli.
- Ali ti se sviđa. Zar ne? - Džeralde. Džeralde.
Ne dopada mi se ovo.
- Ozbiljna sam. Prestani. - Da tako. Nek deluje stvarno.
Prestani.
- Nateraj me. - Prestani!
Možeš da se otimaš koliko hoćeš, ali tatica će dobiti to što želi.
Jebeno prestani!
Odveži me!
Jel se... jel se igraš?
Skloni taj apsurdni kez s lica.
Odveži me i prestani zvati sebe jebeni "tatica"!
Isuse.
Zar nismo zbog ovoga došli ovamo?
Da malo začinimo stvari i poguramo granice?
- Rekla sam da ću probati par stvari. - Da.
- Rekla si da ćeš probati. - I probala sam, ali ne deluje.
Jel ovo... Jel ovo zaista ono što je neophodno ovih dana?
Pa, jebi ga, Džes, ja...
Oprosti...
ako želim da pokušam i učinim stvari uzbudljivijim.
Nisi me takao... mesecima.
Nisi imao interesa ili šta god,
dok nisam rekla da ću ti dozvoliti da igraš neku seksi igru,
a to se pretvorilo u fantaziju o silovanju koju nisam ni znala da imaš.
Molim te, samo me odveži.
Ovo nas neće spasiti Džer. Nikad nije.
Samo se osećam smešno.
Lepo.
- Sad sam smešan. - Ne.
Dušo, ja se osećam smešto. To je ono što sam rekla.
Isuse, ništa ne mogu uraditi kako treba, mogu li?
- To nije istina. - Ne možeš me kriviti...
ako više ne mogu da se uzbudim, a ti nećeš čak ni da probaš.
Dobro. Odveži me pa ćemo da pričamo.
Šta ako neću?
Kako to misliš?
Šta ako neću?
Čekaj. Moraš.
Šta ako budem nežan?
Idi u kupatilo i uzmi ključeve iz lavaboa.
Biću nežan.
- Džeralde.
- Hoću da prestaneš s tim. - Svideće ti se.
Jebem ti!
Šta se to dođavola sa tobom dešava?
Sa mnom?
Kako smo tako zastranili?
Džes, nekad smo bili srećni.
Naravno.
- Zar nismo? - Jesmo.
- Mislim jesmo li? - Jesmo.
Šta?
Džeralde?
- Oh gospode. - Dušo.
Hej, ovo nije smešno.
Džeralde?
Šta je... Džeralde?
- Hej, hej! Šta se...
Oh, moj Bože.
Dragi?
Hajde.
Ne mogu...
Džeralde! Džeralde!
Hej, dušo, pogledaj me.
Probudi se, Džeralde.
Džeralde?
Džer?
Gde... Džeralde.
Džeralde, reci nešto!
Molim te!
Oh, Gospode!
Probudi se!
Upomoć!
Jel zvuči realnije sada?
Hoćeš da probamo ponovo?
Samo se vrati ovamo. Možeš da radiš šta god želiš.
Stvarno to mislim.
Šta god.
Upomoć!
Upomoć! Bilo ko!
Upomoć.
Upomoć!
Probudi se.
Samo se probudi.
Vreme je da se probudiš, dragi.
Vreme je da se probudiš.
Halo?
Upomoć.
Biće mrak.
Za oko sat vremena, biće tako mračno.
Hej!
Pozadi smo! On je povređen!
Nejt, Keli jeste to vi?
Sranje.
Ćao.
Kakva je bila šnicla?
Porcija je 200 dolara, znaš?
Ne mislim da si ti spasilački pas.
Nisam ni mislila.
Hej.
Odmakni se od njega.
Hej!
Gubi se od njega.
Gubi se!
Nevaljali pas!
Hej!
Nevaljali pas! Gubi se!
Oh Gospode!
Odjebi odavde!
Odjebi od njega!
Ne.
- Džeralde? - Šta dođavola?
Oh, Gospode. Hvala Bogu. Mislila sam... Mislila sam da si...
Moja prokleta ruka!
- Žao mi je. Žao mi je. - Pas, jel tako?
- Bio si u pravu. Pogrešila sam. - Onaj kog si hranila?
Odveži me i zagrli me. Tako mi je žao dušo!
Prokleti pas.
Taj prokleti pas.
Prokleti pas kog si morala nahraniti.
Namirisao je krv, to psi rade.
Jebi se crkotino! Nadam se da ćeš se udaviti!
Trebala si mu dati sve meso. Možda bi se najeo.
Ali predpostavljam da oni uvek namirišu svežije meso.
Dal se sećaš vica što sam ti ispričao prošlog Božića?
Prišla si mi s leđa.
Popio sam već četiri ili pet pića te noći.
Opustio sam se ali još uvek nisam zaplitao jezikom.
Pričao sam sa Tomom Rejnoldsom...
onim tihim, zavereničkim i veoma specifičnim "samo za muške uši" jebenim tonom
koji kaže: "Cenićeš ovo brate, ali samo ti."
Nisi čula početak vica, samo kraj...
"I šta je uopšte žena?"
I čekao sam.
Ta nadrkana, mala pauza koju napravim pre završnice vica
zbog koje sam ponosan na sebe,
I Tom kaže: "Šta" kao da je već znao odgovor,
I rekao sam...
"Sistem za održanje u životu..."
Hajde. "I šta je zapravo žena?"
- "Sistem za održanje pičke u životu." - Da, to je to.
Nikad mi nisi rekla da si to čula. Nikad nisi prigovorila.
Smeškala si se cele noći, mrzela me malo,
- ali nikad to nisi pomenula. - Zato što ti nisi takav.
- Ti ne pričaš na taj način. - Da, samo sam pravio šou.
Za klijenta.
Spuštao se na njegov nivo da dobijem to što mi je potrebno,
ili sam to bio pravi ja, ispod površine?
Ne postavljaš pitanje na koje ne želiš da znaš odgovor, predpostavljam.
Predpostavljam.
Sistem za održavanje u životu glupe, jebene pičke je to.
Koliko sati si vezana za taj krevet?
Nisi me čula da dišem, ni na momenat. A znaš taj zvuk.
Slušaš ga svake noći zadnjih 11 godina.
To slabo, tutnjavo hrkanje koje pravim u dnu grla.
Što ponekad pravim i kad se izgubim u mislima. Zaboravim na sebe. Isključim se.
Tao tiho, malo "Samo Džerardovo" jebeno predenje.
Satima nisi čula taj zvuk u totalnoj jebenoj tišini i znala si.
Pet minuta nakon što je moja glava udarila o pod, videla si krv. Čula si tišinu,
i znala si, ali si samo ležala tu, tračeći dragocene minute i sate
i dah i život, zovući moje jebeno ime, pričajući s lešom na podu.
Šta se dešava?
Pa, poprilično sam siguran da si poludela.
Gledanje kako pas jede tvog muža može to da ti uradi.
Ako dobiješ nervni slom, to je dobar izgovor.
Tako je.
Krv je prestala da curi.
Malopre.
I ti radiš ono što uvek radiš kad ti je previše svega, bežiš.
Tu.
Samo si ležala tu, zvala moje ime iznova i iznova,
i pustila dragoceno vreme da prođe
- kao glupa, jebena... - Prestani.
Mora da si mislila o sistemu za održanje u životu.
Možda si se zato baš sada setila tog vica.
Mora biti iz nekog razloga definitivno.
A zašto?
- Vreme. - Tako je!
Ti si sistem za održanje u životu. Bila si isključena.
Tu još uvek ima struje ali punjene je malo lošije.
I ako se ne oslobodiš lisica isprazniće se na nulu.
Kad smo stigli ovde?
Oko jedan, mislim.
Koliko je prošlo dok nismo pošli da se kresnemo?
- Sat, možda više. - Recimo oko dva sata onda.
A dok nisam umro...
Možda deset minuta kasnije.
Kad sunce zalazi?
- 7:15 ili tako. - To je baš precizno.
To je još nekih 15, najviše 20 minuta. Tako da, recimo... pet sati do sada.
Pet sati si protraćila,
dozivajući komšije koji su pola milje udaljeni.
Ako su uopšte stigli.
I znaš, ako zaista razmisliš o tome...
- Nejt i Keli su rekli da neće... - Da neće dolaziti do juna.
Spremačice su bile da pospreme za nas juče.
Jer je krevet napravljen i kuća počišćena.
Što znači da su sve pospremile i otišle, i trava...
- je sveže ošišana. - Što znači da neće biti ni baštovana.
Jer sam sredio sve da kuća bude spremna za nas danas.
I ne bih želeo da prekidaju moju malu igru.
Tako da sam im verovatno dao bar vikend slobodan.
- Tako da, ko bi mogao... - da te čuje da vrištiš?
Sem onog Kuđa tamo?
- Pokušala si to. - Znam.
Možeš da vučeš dok ne polomiš zglobove. Nećeš se osloboidti lisica.
Rekla sam ti.
Tako je lako.
Oh dušo, stvarno si počela da se gubiš.
Izuzev toga što tvoja šaka ne može izaći kroz lisice
i što je krevet ojačan
- Lepa zamisao. - Začepi.
Ne slušaj njega. On je razlog što smo ovde i vidi kako je skončao.
Samo joj govorim kako stvari stvarno stoje.
Ne, ti radiš ono što si oduvek radio, omalovažavaš, nipodaštavaš.
Muškarci nisu toliko blagosloveni penisom koliko su prokleti njime.
A danas bi mogli umreti ovde zbog Džeraldovih 13 santimetara.
Naš život je malo više od toga.
- Ne mogu da se oslobodim - Šta je sa pričama na vestima,
gde majke podižu automobile kako bi spasile svoju decu?
Ona nije majka.
Šta bi to trebalo da znači?
Nemaš materinski instinkt.
- Tvoja karijera je uvek bila na prvom mestu. - To je ono što si ti rekla.
Možda si čak počela da veruješ u to.
Nisam baš siguran da sada možeš sakriti stvari od mene.
Samo uzaludno traćite vreme.
Ne mogu da se oslobodim.
- Moraš. - Vezana sam za prokleti krevet!
Ne deklamuj mi činjenice. Probudi se.
Reče glas u tvojoj glavi.
Ovo si ti... Sve.
Problemi, panika, poricanje.
Nadaš se da ako pogledaš u stranu, sve će magično nestati.
Ako se ne probudiš, umrećeš u tim lisicama.
A obe znamo da mesečariš od tvoje 12. godine.
- Nemoj sada. - Ako ne sad, kad?
Not now, what?
On te je vezao lisicama dosta pre Džerarda.
Ko je "on"?
Kad bih mogla doći do telefona...
Telefon će da crkne svakako. Nisam ga nikad napunio.
Niti oprao veš kad smo već kod toga.
Loša sreća.
Ok, zajebi to. Telefon bi mogao biti i na Marsu.
Ako ne možeš dalje od tog kreveta...
moraš živeti dovoljno dugo dok te neko na njemu ne pronađe.
Da.
Šta je?
Boli me glava.
Znaš zašto?
Sistem za održanje u životu.
Koliko dugo misliš da neko može da živi bez vode?
Tri dana?
Najviše.
Da, čini mi se da sam čuo negde tri dana.
Tako se čini.
A prošlo je koliko? Pet...
šest, sedam sati.
Tako jako sam želela da te zadovoljim.
Sve ovo je bilo tako glupa, jebena ideja.
"Vijagra"
Sećaš se kad sam počeo da ih koristim?
Krio sam.
Koliko, nekih šest meseci?
Našla sam recept.
Našla si i nikada ništa nisi rekla.
Ali znao sam da si videla, pa sam prestao da sakrivam.
- Nikad nismo pričali o tome. - Jednom.
Jednom.
Kasno jedne noći probao si bez pilule i nije išlo.
- Bio mi je mek kao mače. - Dok...
- Dok mi nisi prikucao i držao ruke iznad glave.
- Nikad pre to nisam uradio. - Ne, jesi.
- Ovog puta... - Stegao sam te za vrat.
Nežno, pa sam stegao, zar ne?
I Gospode, tako mi se digao.
Bio je tvrđi tad nego godinama unazad.
I samo si ležala...
i navalio sam...
Stenjala si...
kao poslušna žena, nikad se nisi žalila.
Ali po prvi put, prvi put nakon svih ovih godina, zapitala si se...
"S kim sam to u braku?"
Nikad zapravo ne znamo, zar ne?
Jer svako ima neki svoj ugao tu negde.
Dugme... za koje neće da priznaju da žele da se pritisne.
Godina za godinom...
Jedva sam ti pokazao i senu moga.
Jedna stvar je sigurna...
Drago ti je da je uzeo te male plave pilule.
Drago ti je.
Nisam mogla da shvatim...
šta nije u redu sa mnom i šta ti je bilo potrebno.
Ne, ne slušaš me. Uzmi jednu dušo.
Sad joj daj.
Ček, ja...
Daj joj.
- Jesi li... - Daj joj to što joj treba.
Lepo.
Bogu hvala za te pilule.
Za te male, plave pilule zbog kojih je Džerald bio tako žedan.
Ok. Ok.
Keziš se.
Šta je?
To je.
- Glupačo. - Ne.
Ne usuđuj se da je ispustiš.
- Ali ne mogu. - Ostavi je.
- Gde? - Tamo gde si je uhvatila.
- Tamo gde znaš da je možeš dohvatiti ponovo. - U redu.
Pažljivo.
Odlazi.
- Jebeno se gubi odavde! - Pogledaj me.
Taj pas samo radi ono što mora da bi se uklopio, i ti moraš da uradiš isto.
- Fokusiraj se. - Ali ne mogu!
U pravu si. Odustani.
Dođi sutra, ti i Džerald ćete biti ponovo zajedno,
u jebenom keru.
- Možemo li se sada, molim te, vratiti nazad na posao? - Aha.
Sviđa mi se kombinezon.
Oh, dobro, kupila sam ga specijalno...
Kupila si nov.
Ostavi malo za posle.
Zašto ne mogu držati oči otvorene?
Stres ti povišuje adrenalin i nivo kortizola
i sad toneš.
To je to, jednostavno se ugasi.
Pretpostavi da će sve biti u redu.
- Znam... Znam da ne bi trebala. - Pa možda bi trebala.
Ako te iko pronađe, to će verovatno biti sutra, ne večeras.
- Trebaće mi energija. - Hoće.
Hoće, trebaće.
Sutra.
Gde si otišao, govno malo?
Halo?
Ko si ti?
Treba mi pomoć.
Ti..
nisi...
stvaran.
Nisi stvaran.
Možda.
Ili možda više nisi bezbedna.
Ljudi su bezbedni od utvara i duhova...
i zombija na svetlosti dana.
I obično su bezbedni i tokom noći...
kad su u društvu.
Ali osoba sama... u mraku...
Žena sama u mraku je poput otvorenih vrata Džesi.
I ako vrišti u pomoć, ko zna šta bi moglo odgovoriti?
Ko zna šta ljudi vide u momentu njihove usamljeničke smrti?
Teško je poverovati da su neki od njih možda umrli od straha...
bez obzira na to šta im na smrtovnici piše?
Umrli od straha...
jer su videli pokraj svog kreveta...
Mesečevog čoveka.
Možda tako Smrt izgleda.
Nije... stvarno.
Zašto je onda pas otišao?
Možda se samo pomerio...
ispod kreveta.
Mogao bi posegnuti svakog časa i staviti svoju ruku na tvoj bok.
I ukoliko on želi tu svoju hladnu, prljavu ruku...
na tvom mekom, vrelom mesu,
nema puno toga što možeš da uradiš da to sprečiš, Mišu.
- Kako si me nazvao? - Zaklopi oči.
Ako je čudovište ispod tvog kreveta, neće te uznemiravati ukoliko spavaš.
Svi to znaju, Mišu.
Ne zovi me tako.
Sanjaj svoje snove.
Sanjaj duboko.
Ne, pomozi ocu, molim te.
Jesi li u redu Džesi?
- Mnogo je manje nego što pamtim. - Zato što si ti veća.
- Hajde Mišu. - Čekaj.
Idem u vodu!
- Ne, ne, ne. - Molim vas ne trčite.
Hvala.
Možeš li poneti svoju opremu za lakros unutra?
- Možeš li mi pomoći, molim te? - Nema igranja unutra.
Prvi put u 26 godina,
totalna solarna eklipsa će se dogoditi u Americi.
Nekoliko sretnih gradova na putu pomračenja
su odučila da ustanove zvanična mesta za posmatranje
fokusirali su se na obezbeđenje,
da osiguraju komfor i bezbednost svojim gostima.
Za sve nas koji nikada ranije nismo videli potpuno pomračenje sunca,
ovo je prilika da vidimo jednu od najređih...
- i najlepših fenomena na planeti.
Pomračenje pratimo...
- Oh, uradili ste to! - Konačno smo završili.
Napravio sam i ovaj.
Dobro. Hajde, idite sada na čamac.
- Da šefe. - Pažljivo.
- Ok. - Ok tata.
Retko se može videti sa samo jedne lokacije.
U proseku morate sačekati 375 godina da vidite dve eklipse sa dva ista mesta.
Pošto naša oblast leži u oblasti pomračenja,
možemo očekivati dva minuta i 20 sekundi totalnog pomračenja...
počevši danas u 16:17.
Hoćeš da nam napravim sendviče za čamac?
Mislim da ne želim da idem na čamac danas. Jezero me plaši.
Ljudi su se davili tamo, znaš.
Ako se plaši vode, neću je terati da ide na čamac.
Došli smo ovde porodično da svi idemo na jezero.
Neće je ubiti da provede malo vremena sa svima nama.
Ona je tatina ćerkica skroz naskroz.
- To je normalno, ne? - Molim te nemoj.
Šta?
Ti nisi želela da ideš sa nama na skijanje za Božić.
I nismo te terali na planinu, zar ne?
Ne, ostavili smo te u kolibi i pustili te da se odmoriš.
Hoćeš li ti ostati sa njom?
Ostani sa njom, u redu. Svakako samo smeta.
Započinje svađe s bratom. Meni neprestalno prevrće očima.
- Ima 12 godina. - Da. Samo za tatu je nasmejana i slatka.
To je ponašanje u potpunosti prikladno njenim godinama, zar ne?
Naravno.
Samo...
U redu. U red! U redu.
Dobro, nisam...
nego na bilo kojoj drugoj tački zone.
Ovo je još jedan podsetnik za naše slušaoce
nemojte gledati direktno u pomračenje koje bi trebalo početi...
To je već bolje.
Sem ako ne želiš da slušaš tatinu staračku muziku.
Ne, sviđa mi se.
Ta haljina je prelepa.
- Jel nova? - Da. Mama kaže da je prekratka.
Mama nije u pravu.
Izgledaš fenomenalno.
Izgledaš kao prava mlada žena.
- Evo, da ne povrediš okice. - Hvala, gde su tvoje?
Oh, znaš šta? Ne znam.
Mislim da ih je mama možda ponela sa sobom.
- Priđi bliže pa ćemo ih deliti. - Dobro.
Počinje.
Šta je?
Ništa.
Samo sam se setio nečega.
Ti i ja, sedimo ovde zajedno...
Kad si bila mala devojčica, obično si mi sedela u krilu.
Pokazivala si mi zvezde,
i pitala bi me koliko je udaljena svaka.
Sramota me je.
Ne.
Slatko je.
Bile su to sjajne večeri, ti i ja.
Ja i Miš.
Ne, glupo je.
Šta?
Hteo sam reći...
Šta?
Pa kako bi bilo?
U ime starih vremena?
Ne, blesavo je. To je samo šašava ideja tvog šašavog starog tate.
Samo sam...
mislio koliko su ta vremena bila sretna, to je sve.
Dovraga, shvatam da si odrasla žena sada.
Prevelika si da sediš svom tati u krilu.
Samo mi nedostaje moja mala devojčica ponekad.
Nisam prevelika.
Jesi li sigurna?
Jesam.
Mišu...
- Volim te. - I ja volim tebe tata.
Fenomenalno. Zaista je fantastično.
Tata propustićeš pomračenje.
Samo... gledaj.
Nastavi da gledaš.
- Tata... - Samo... nastavi... da gledaš.
Oh, Isuse, Isuse!
Visila si na njima čitave noći. Rukama treba cirkulacija.
Gori!
Grčevi će...
Proći.
Grčevi će proći.
Nastavi da ih pokrećeš. Neka krv poteče.
Oh Bože...
Oh, Bože, boli.
Loši snovi.
Nikad mi nisi ispričala...
o pomračenju.
Nisam nikada nikome ispričala.
To ti je brak, zar ne?
- Prepričavanje jedno drugom teških stvari? - Ne te stvari, ne.
Nije ni čudo što nije funkcionisalo.
To nije bilo bitno za nas.
Ozbiljno?
Udala si se za starijeg čoveka.
Otac ti je bio advokat. Džerald je bio advokat.
Otac te je nipodaštavao, iskorištavao.
Da ne zaboravimo moj rastući problem s pićem.
Dušo, ako si i imao problem s pićem, sad je definitivno izlečen.
Poenta je Džesi...
udala si se za jedini karakter koji si poznavala.
Ti si bila devojčica, on je bio čovek, i...
nikada nisi pobegla od toga.
To popodne se nikada nije završilo.
Zar nije dovoljno... što sam ovde.
Pa takođe moram biti i tamo? Ponovo?
Ti meni reci.
Dobila si menstruaciju po prvi put mesec dana ranije, zar ne?
Možda ga je to pokrenulo. Namirisao je krv i uradio isto ono što psi rade.
Naš prijatelj u hodniku je svaki muškarac kojeg si ikada poznavala.
Jeo je goveđi odrezak iz Kobe...
- Zaista je iz Kobe. - Dok nije namirisao Džerarda.
Tvoj otac je imao tvoju majku dok ti nisi postala lepa i zrela.
- Nije bilo tako. - A Džerard...
Kasni sati, misteriozni pozivi...
Putovanja vikendom... Šta je on zapravo radio?
Ignorisala si sve, ali...
znala si da je njegova glad za tobom izbledela, a pas mora jesti.
Istrpela sam.
Naravno.
Isto kao što si izdržala tih nekoliko poslednjih minuta na tatinom krilu.
Nije me silovao.
Nije me čak ni dodirnuo.
Dodirivao je samo sebe.
A ako hoćeš nekoga da okriviš...
Mogla bi takođe okriviti...
moju majku na čamcu.
Ta letnja haljinica je bila prekratka.
Šta mi je uradio na toj klupi...
nije najgora stvar koju je neko učinio.
Ne, najgore je ono što ti je uradio posle, u spavaćoj sobi.
Šta ti je uradio?
Ništa.
Samo je pričao sa mnom.
Ništa?
Ništa na klupi.
I ništa u sobi. Moglo bi biti da je sve bio ružan san.
Sanjala sam san...
te noći u kući na jezeru.
Bila je to neka žena...
koja je stajala iznad dubokog bunara i gledala dole u tamu.
A ja sam bila u bunaru, gledala gore u nju.
Nebo iznad nje je bilo tako mračno...
a pomračenje sunca joj je gorelo iznad glave.
Smrad... Smrad u tom bunaru...
Kao kovanice, i ostrige.
Stajala je tamo u crvenoj haljini...
i gledala ravno u mene.
Šta je bilo u tom bunaru?
Tajne.
Tako mnogo tajni.
Pomislila si da bi i tvoje mogla da baciš dole takođe.
Jednostavno... baciš ih u bunar, dole u tamu.
Ko je bila ta žena?
Sećam se da sam pomislila da bi to možda mogla biti ja.
Zato što ona nikad ne bi odala. Znala sam to dok sam je gledala.
Pre bi umrla nego rekla.
"mogla bih i ja tako", pomislila sam.
Ne znam zašto mi je to palo na pamet.
Bio je to samo san.
Kao i čovek u uglu.
On je definitivno bio košmar.
Ne znam princezo.
Možeš to tako objasniti sebi ako moraš.
On je bio produkt mog uma.
Kao i ti Džeralde. Kao vas oboje.
Zašto onda ne pogledaš tamo duže od sekunde?
Čega se plašiš da ćeš videti?
- Zašto ga još uvek slušaš?
- Verovatno je sve zbog psa. - Veće je od toga.
Pogledaj ponovo.
Mislim da su to otisci stopala.
- A ako jesu... - Začepi!
To je bila smrt što si videla.
Ponovo će doći noćas, Džesi.
A kad budeš mrtva, staviće tvoju burmu u svoju kutijicu...
s ostatkom njegovih lepih stvari.
Njegovih suvenira.
- Zatvoriću oči. - Ne.
- I brojaću do deset. - Ostani budna.
A kad ih otvorim...
oboje ćete nestati.
- Deset, devet, osam... - Da li me čuješ?
- Ostani budna. - Budna sam.
Sedam, šest, pet...
četiri, tri...
dva...
jedan.
Jesi li dobro Mišu?
Tako mi je žao.
Žao mi je što si bila tamo kad sam...
Nije da sam te dodirivao Džesi.
Ali opet...
Možda bi trebali reći mami.
Mislim da moramo, zar ne?
Mrzim to...
i zbog toga što su stvari između vas dve bile baš zategnute u poslednje vreme.
Dođavola, bile su zategnute i između nas dvoje, takođe...
s dolaskom bebe i svim tim.
Ali ovo...
pa, ovo bi moglo značajno pogoršati stvari.
Neće pomisliti da si ti kriva.
Siguran sam.
Sasvim sam siguran. Mislim, mogla bi.
Svi mi znamo... Nisi ti kriva.
Možda joj ne bismo trebali reći.
Moram.
Moramo.
Zašto?
Zato...
- Zato što ne možeš to da tajiš. - Zato što ne možeš to da tajiš.
Mislim, ako ikada ispliva na površinu,
onda je bolje za oboje da se to desi sada.
Ne za nedelju ili godinu... Ni za deset godina.
Molim te...
Neću reći.
Mislim...
Ako ne kažemo mami danas...
onda nikad ne možemo reći nikome.
Neću. Nikad.
Nikada.
- Nikad. - I ne samo mami.
Nikome.
To je ogromna odgovornost za malu devojčicu.
Oprosti.
Mladu ženu.
Ali mogla bi pasti u iskušenje.
S prijateljima...
Neko od njih ti kaže tajnu, možda bi i ti poželela da kažeš svoju.
- Nikad. - Ili bratu.
Ili sestri.
Možda će doći vreme kad ćeš poželeti da kažeš...
Neće.
Neće. Obećavam. Kunem se.
Ne znam Džes.
Mislim da bi za nas oboje bilo bolje da sve ispliva na površinu sada.
Da se suočimo sa svim.
Mislim, neće nas ubiti.
Molim te...
Molim te, molim te, molim te. Molim te ne govori joj ništa.
Neću nikome reći... nikad.
Nikad. Molim te.
Nikada nisam bio u stanju da te odbijem kada si nešto zaista želela, zar ne?
Dobro Džes.
Uradićemo stvari na tvoj način.
Hvala tata.
Mislim da imamo dogovor.
Neću reći ništa.
Ti nećeš reći ništa nikome, čak ni jedno drugom.
Izaćemo iz ove sobe...
kao da se nikad ništa nije dogodilo.
U redu.
Uradio sam sramnu stvar.
Sklonio si pogled... kad si to izgovorio.
Bio si u stanju da me gledaš u oči dok si lagao.
Ali kad si rekao istinu konačno si pogledao u stranu.
Ne znam šta me je obuzelo.
Možda eklipsa.
Pa, Hvala bogu nećemo živeti dovoljno dugo da vidimo još jednu.
Ništa se nije dogodilo.
Ništa se nikada nije dogodilo.
Hajde, idemo da pečemo roštilj. Uskoro će se svi vratiti.
Opet će to pokušati.
Svežije meso.
Još uvek si dovoljno jaka da ga udariš, ali nećeš biti još dugo,
a on to oseti.
Već je podne.
Sunce kreće ka dole.
I niko se nije pojavio ovoga jutra.
I da jeste, spavala si.
Na kraju će te neko pronaći Džes, ali mnoglo bi proći puno do tada.
Prva pretpostavka će biti da smo bili na divljoj, romantičnoj pustolovini.
Mislim, što da ne?
Samo ti i ja znamo, na kraju,
da sam stigao samo dotle da ti vežem ruke za krevet.
Ostatku sveta ćemo predstavljati sliku savršenog braka.
Kasnije ili pre ljudi će početi da nas traže, moji ljudi.
Ima par žena u Nju Orleansu koje nazivaš prijateljicama, ali...
Nikad ih nisi zaista pustila u svoj život, zar ne?
Ni jedna od njih neće brinuti ukoliko nestaneš na nedelju dana...
ili deset.
Ali ja imam zakazane sastanke.
I kad se ne pojavim do petka, zapitaće se.
Tako će sve početi.
Mislim da će nam kućepazitelj pronaći tela.
Pozvaće policiju kad te ugleda kroz prozor ili...
kad oseti smrad.
Okrenuće glavu dok bude bacao ćebe iz ormara preko tebe...
jer neće želeti da gleda tvoje prste kako vire iz lisica.
Kruti poput olovke, beli ko sveće.
Ali više od svega...
neće želeti da vidi izraz užasa na tvom licu.
Zašto ovo radiš?
Forenzička ekipa će doći sa nadležnim patologom.
Kad skinu ćebe...
trgnuće se, klimnuti glavom i reći jedni drugima da je žena na krevetu umrla užasnom smrću.
Ali neće znati ni pola od toga.
Neće znati...
Pravi razlog tvojih raskolačenih očiju...
i usana što vrište...
je to što si videla na kraju...
kako izlazi iz mraka.
Odvešće te na autopsiju. Otvoriće te i inventarisati po tvojim iznutricama.
Zaviriće u to što je ostalo od tvog poslednjeg obroka,
uzeće mali isečak tvog mozga i pogledati ga kroz mikroskop.
Ali na kraju...
na kraju će sve nazvati "nesrećan slučaj".
- Igrali su bezazlenu igricu. - Bezazlenu.
Samo što je gospodin doživeo srčani udar u kritičnom momentu...
a žena je ostavljena da...
Pa, bolje da ne ulazimo u to.
Samo ćemo reći da je dama umrla teškom smrću.
Samo je potreban jedan pogled na nju da bi se to zaključilo.
I neko će možda primetiti da je tvoja burma nestala...
ali neće je tražiti dugo, ako je uopšte budu i tražili.
Neće primetiti da je jedna od tvojih kostiju...
ne baš bitna, treća falanga tvog desnog stopala, da kažemo..
takođe nestala.
Ali mi ćemo znati, zar ne, Džes?
Znaćemo da ju je on uzeo.
Jer to je bila Smrt.
I ti si ga videla...
kao što ga vide ljudi koji umiru na usamljenim mestima.
To je bila smrt.
I noćas, kad sunce zađe, doći će po tebe.
Ššš mala bebo, ne govori reč
Mama će ti kupiti...
- Umreću. - Sve umire.
Sve je u službi sile.
I ako taj slavuj ne bude pevao
- Umreću. - Hoćeš ljubavi.
- Tata će ti kupiti dijamantski prsten...
Ako taj prsten zarđa
Tako nećeš morati čekati Mesečevog čoveka.
- Ja ću ti... - Spavaj.
Spavaj.
Tata će ti kupiti lupu...
Žao mi je.
Neću da ti bude žao.
Šta onda hoćeš?
Hoću da se setiš.
Misliš da se ne sećam?
Sećam se svake sekunde.
Sećam se svakog sramnog pogleda koji je bacio u mom smeru, i sećam se mame...
- Gledala je ali nije videla... - To nije ono o čemu pričam.
Zato što da je videla
značilo bi da je i moja mlađa sestra takođe nadrljala.
da će pustiti tog kurvinog sina da joj ukrade detinjstvo...
a mama bi pre umrla nego to dozvolila.
Tako da je palo na mene da zaštitim Medi.
Čak i da je to značilo da se više nikada ne osetim kao deo te porodice.
I to je bio moj opis posla. Zar ne? A moj posao je bio da budem dete.
Iznenada to više nije bila ni opcija.
Imala si sve što ti je bilo potrebno da preživiš od samog početka.
Samo se moraš setiti.
Ne sunca, ne pomračenja.
Onog posle.
Lepo smo se proveli na čamcu. Možda bi trebali kupiti sebi jedan?
- Da - Da?
Nadam se da je bilo lepo i ovde koliko je bilo na čamcu.
- Bilo je sjajno. - Bilo je zabavno.
"Bilo je zabavno."
I ovde je bilo lepo. Zar ne, Mišu. Lepo smo se zabavili.
Jesi se lepo provela sa tatom Džes?
Isuse! Džes jesi li dobro?
Ja... Ja...
Oprostite. Bilo je slučajno.
Hajmo da to isperemo.
Nije toliko loše.
Mislim da ćeš preživeti.
- Jel te boli? - U redu je.
Samo...
Budi pažljiva.
Poslednja stvar koju želim je...
da te vodim u hitnu
da ti zašiju prst.
Jebeno će boleti.
- Ali stvar u vezi krvi... - Ali stvar u vezi krvi...
je da dok se ne zgruša, klizava je poput ulja.
To neće uspeti.
Možda neće.
Ali zglobovi imaju manje nerava nego druge tačke na telu.
Zato je sečenje vena uvek najbolji način da...
Kako to da znaš toliko mnogo o tim stvarima?
Ako odeš previše duboko iskrvarićeš na smrt.
Ako ne uradim ništa, umreću od napada, dehidratacije ili psa.
Ili kad se moj posetilac sa vrećom kostiju pojavi večeras.
Sunce zalazi. Biće ovde uskoro.
Onda moram da požurim.
Jedva fukcionišu, zar ne?
- Neće mi biti puno potrebno. - Noge te neće držati.
Već dan ipo nisi hodala.
Ako moje ruke sve ovo izvedu, mojim nogama bi bilo bolje da odrade svoj jebeni posao.
Dobro.
Sagledaj sve onda. Sve.
Da, dobro.
Ok, ok.
Kad započneš, nećeš moći prestati.
Sve se mora odraditi veoma brzo jer je tvoj sistem već dehidrirao.
- I Džesi... - A?
Znaš da ukoliko nešto pođe po zlu...
Neće biti bitno.
Zbogom.
Ok.
Ostani tamo, psu.
Jedan, dva..
Ok, ok.
Tri.
Ok, ok, ok, ok.
Oh Bože!
Hajde, hajde.
Sranje!
Ok.
Sklanjaj se s mene!
Napravljen si samo od mesečine.
Napravljen si...
Mesečine.
- Oh!
Oh Bože.
Molim te, samo još malo.
Molim te samo... malo...
Oh, ne.
Mišu.
Zdravo.
Pišem ovo pismo sa svojom desnom rukom,
udobno uvučenom u svojoj glatkoj rukavici
I posle tri presađivanja kože još uvek ne funkcioniše kako bi trebalo,
i još uvek boli dok pišem.
Ali to je dobro.
I trebalo bi da boli dok pišem ovo pismo.
Doktori, policija pa čak i novinari
prihvatili su moju amneziju bez pogovora.
A što ne bi?
Ljudi koji pretrpe ozbiljne traume često blokiraju svoje pamćenje.
Policajci su to znali, čak bolje i od advokata.
A ja sam znala bolje od svih njih.
Džerardova firma je prikrila detalje od novinara.
To je bilo lepo.
Patolozi su potvrdili da je u pitanju bio srčani udar koji se dugo spremao.
Osiguranje me je isplatilo, naslovne stranice su izbledele i život se nastavio.
Nov i normalan.
Pa ne baš normalan.
Nikad više normalan.
Svake noći pre nego što sklopim oči,
Ako to ne bi bio on, ako to ne bi bilo njegovo lice koje mi nije dalo da zaspim...
bilo bi pitanje.
Da u svim izveštajima,
svi ti policajci koji su nam pretresli kuću,
nisu nikada pronašli moju burmu.
Šta me je držalo noćima bila si ti.
Razmišljanje o tebi.
I zašto si mi došla onog dana.
Ti i tvoj svet bez sunca, zauvek na toj klupi.
Šta si želela da shvatim...
da su njegovi okovi bili ćutnja,
a njegovi uteha.
Moji dani su postali bolji.
Uzela sam novac od osiguranja,
i osnovala fondaciju za devojčice i dečake poput nas.
Provela sam dugo vremena a da nikada nisam ispričala svoju priču pa sam se sada potrudila da je ispričam.
Ispričam tu priču svakoga dana, svakom detetu kome bi možda mogla pomoći.
Kad sam imala 12 godina otišla sam sa svojom porodicom u vikendicu na jezeru.
I dok mi je to pomagalo da preguram dan, još uvek bih budna provodila noći...
čekajući na to bledo lice na mesečini...
da uzme svoju odbeglu mladu.
Šest meseci nakon lisica, šest meseci otkako sam postala udovica...
šest meseci patnje i bola...
I onda slika Rejmonda Endrjua Žoubersa
se prvi put pojavila u novinama.
Jezivi pljačkaš grobnica uhvaćen u Feirhoupu u Alabami
Pre dve godine, izveštaji o vandalizmu na grobljima
u šumama Alabame su dospeli u novine,
ali nikada nisam čitala o njima, ne u Nju Orleansu.
Bile su to male pričice, zakopane.
Neko je provaljivao u grobnice i mauzoleje
na grobljima malih gradova, s burgijama, makazama i testerama za metal...
i krao je nakit sa leševa.
Kako je mesec proticao eskaliralo je.
Incidenti su prijavljeni u Luzijani.
Vadio je oči leševima i sekao im vratove.
Poslednjeg februara dva su pronađena bez noseva.
Kasnije je počeo da seče ruke. Onda uši.
Nešto za šta sam uvek mislila da je pas.
A kad je u pitanju sečenje genitalija nakon što bi imao odnose sa mrtvacem...
isključivo je birao muškarce.
Tu sam očigledno imala veliku sreću.
Primetila sam ga tek kad je došao na naslovne strane.
Delovalo je da je diplomirao na mrtvacima.
Jedne noći čovek se probudio i zatekao Rejmonda Žubera u svojoj sobi,
golog, pokušao je da mu odseče uvo.
Žouber pati od akromegalije,
Progresivnog uvećanja šaka, stopala i lica
to se dešava kada hipofiza proizvodi previše hormona rasta.
Prouzrokovalo je da mu se čelo uzdigne,
a abnormalno duge ruke dosežu gotovo do njegovih kolena.
Otišli su do njegove jedine poznate adrese, u kuću na farmi u Kingston Roadu.
Nisu ga zatekli tamo,
ali su pronašli njegovu sestru i njenog muža,
koje je nazivao svojim "mamicom i taticom."
Preklao ih je oboje i pojeo skoro celog taticu.
Pronašli su 50 tegli u kojima su bile uši, usne, prsti.
Misle da je moguće da je ubio desetak ljudi u poslednjih pet godina.
Ali iz nekog razloga, mene je poštedeo.
Ovo čudovište je bilo stvarno.
Realno koliko i lisice i pas.
Realno kao eklipsa.
I morala sam da ti napišem sve ovo, Mišu...
jer si ti jedina osoba koja bi mogla razumeti...
i ti si jedina koja mi je zaista bitna.
Izvešće ga na saslušanje sutra, i otići ću da ga vidim
Jer ljudi koji bi trebali da te zaštite od čudovišta...
uspostavilo se da su i sami čudovišta...
I skoro te je ubilo.
Trebamo Sunce da ponovo izađe.
Posle toliko dugo vremena...
Mislim da zaslužujemo sunce.
Ovog jutra je izdato obaveštenje da kamere neće biti dozvoljene
u sudnici kad krene saslušanje,
neobična odluka za slučaj koji je sam po sebi pun iznenađenja.
Ali ni to nije tako čudno kao način...
Izvori iz policije nadležne za državu Alabamu nam govore
da Rejmond Endrju Žoubert nije progovorio ni reč od hapšenja,
čak ni svom javnom braniocu.
Šesnaest slučajeva provale i vandalizma.
Osamnaest slučajeva skrnavljenja.
Osam slučajeva prvostepenih ubistava.
Dvadeset jedan slučaj sakaćenja.
Dvadeset osam slučajeva skrnavljenja ljudskih ostataka.
Šesnaest slučajeva provala.
Hej.
- Četiri slučaja, napada i telesnih povreda. - Hej!
Gospođo?
Ti nisi stvaran!
Straža!
Napravljen si samo od mesečine!
Mnogo si manji nego što pamtim.
Prevela Ana
Preuzeto sa www.titlovi.com