www.film-club.net www.titlovi.com
Pasoš.
Lep auto. Odakle idete? -Ja sam iz Švajcarske.
A vi? -Sa mnom je.
Iz Švajcarske su. Dve devojke.
Želim da vidim vaše lice.
Mogu li da razgovaram sa vama?
Ona to ne želi. -Naravno da ne želi. Sigurno je prebio muž.
Ona je iz konc logora.
Pokažite mi vaše lice. -Molim vas. -Zaveži.
Odmah mi pokažite lice.
Izvinite.
U redu je.
Pusti ih da prođu.
FENIKS
Otvor od rane je od vatrenog oružja.
Mislili su da ste mrtvi. Imali ste sreće.
Vidite li?
To je dobro. Pacijentkinja ima
traumatsku groznicu. Dajte joj penicilin, intravenozno.
Jagodična i nosna kost razbijene. Naprsnuće levog dela lobanje.
Bili ste pevačica?
Gde je to bilo? -Poslednji put u horu St. Majkl. -U Londonu? -Da.
Kad? -Do 1938. -Znači, vi Jevrejke, ste se vratile ovamo. Zašto?
Imaju divne podrume.
I pravu plantažu u parku.
Uskoro ćemo moći da šetamo.
A ti ćeš biti sposobna da... -Ko plaća za ovo, Leno?
Ti? -Ne.
Tvoje nasledstvo.
Sva tvoja porodica je mrtva.
I Herbert i Mari...
Blizanci... -Ester?
Još je nisam našla.
Gde je Džoni?
Kako želite da izgledate? To je vaš izbor.
Neke od mojih pacientkinja favorizuju Saru Leandar,
a drugi gospođicu Zuderbaum.
Mislim da ni jedna od njih sad nije u modi.
I par gospode tamo napolju bi verovatno voleli nova lica.
Želela bih da izgledam kao pre.
To je teško. Preporučujem vam da razmislite. -Zašto?
Sa jedne strane, nikad nije potpuno isto,
a sa druge, novo lice je prednost.
Kako je to prednost? -Bićete nova, druga osoba.
Nećete biti prepoznatljivi, što znači...
Želim da izgledam tačno onako kako sam pre izgledala.
Dobićete intravensku anesteziju.
Maska sa eterom ne može se koristiti zbog stanja vašeg lica,
ali nemojte da brinete, duboko ćete spavati.
Samo brojte unazad: deset... devet, osam, itd.
Znate kako to zovu Amerikanci? "Odbrojavanje".
To je iz nemačkog filma, "Žena na Mesecu".
Onda, počnite da brojite, deset... -Deset.
Devet... -Devet. -Nastavite. -Osam, sedam...
Šest, pet...
Džoni.
Jevrej. Jevrej. Jevrej...
Molim? -Izvinite. Lena Vinter iz agencije.
Šta se desilo?
Začuđujući broj kartica.
Niste jedini. Mogu li da pogledam? -Izvolite.
Johanes Lenc, pijanista, razveden 4. oktobra 1944.
To već izgleda zaista dobro.
Za par dana će ti skinuti zavoje.
Uzgred, našla sam stan.
U Haifi.
Možeš da vidiš more.
Divna, jednostavna arhitektura. Bernštajnov dizajn.
Imam slike. Hoćeš li da vidiš?
Evo.
Ne, nisam ga videla.
Neli, to je bombardovano. Više ne postoji.
Ja više ne postojim.
Neli, sećaš li se kako si se osećala pre tri meseca?
Kako si bila očajna?
Izvanredno je šta je dr Bongarc...
Za par dana skidaju se zavoji... -Da li bi me prepoznala?
Da li bi me prepoznala? -Da.
Ne.
Ovo sam ja.
Odakle ti to?
Klinici su trebale slike za rekonstrukciju.
Izvini, pogrešna reč. Dr Bongarc je koristio, i jednostavno sam...
Nova kreacija je bolje, zar ne? -Nova kreacija. Samo me pogledaj.
Neli, divna si.
Poenta nije u tome.
Šta označavaju krugovi?
To su nacisti.
A krstovi su za mrtve? -Da.
Trebamo krst i iznad Ester.
Pravo je čudo da si ti preživela.
Nema krsta iznad Džonija. -Džoni me ne interesuje.
Ovde su haljine,
jakna od engleske tkanine, mantil i futrovani kaput,
za početak. -To je sve nabavila gospođa Vinter. -Divna tkanina.
Vaš broj je 38, zar ne?
I kad idete u Palestinu?
Još ne znam.
Ovo je kupatilo, potpuno je opremljeno,
u savršenom redu. Ako vam nešto treba, molim vas da mi kažete.
Ne, nećemo to raditi. Svetla ostaju ugašena.
Imamo pravu najezdu muva.
Izgleda da ih rat uopšte nije uznemirio.
U rojevima dolaze od jezera.
Ne, molim vas nemojte, više volim sama. Hvala.
Kad ćemo večerati, Elizabet?
U sedam, ako vam odgovara, gospođo.
Šta si nam skuvala? -Punjeni kupus sa
slatkim hlebom. -Odakle ti slatki hleb?
Nemam muškatni oraščić, ni puter, ni crni biber, to je grozno.
Ali odlično improvizuješ. -Improvizujem, improvizujem!
Improvizovala sam.
Elizabet je pravi dragulj.
Ona nije nacista? -Uvek je mrzela naciste.
Znači, sviđa ti se?
Da. -Lepo.
Uzgred, stavila sam na sto papire za stan u Haifi.
I našla sam još dva za nas, u Tel Avivu.
Jedan je stambeni projekat. Odredili smo zemljište.
Znaš, nije bilo lako dobiti vizu za nas obe.
Izvolite. -Hvala, Elizabet.
Možeš li se snaći? -Da.
Mogu li to ponovo da čujem?
Lepo je, zar ne?
Slušala bih to u Londonu pre spavanja.
Da li bi mi otpevala?
Dobro.
Ne podnosim više nemačke pesme.
Kad ti bude bolje, pobrinućemo se za tvoju imovinu.
Ima li je mnogo?
Prilično. Trebaće neko vreme...
da se izbace nacisti sa imanja, ali ima mnogo novca u Švajcarskoj.
To je novac žrtava, i nosi obavezu.
Da uradimo šta?
Da odemo u Palestinu i stvorimo državu
gde ćemo mi Jevreji moći bezbedno da živimo.
Da bi to uradili, moramo da vratimo sve što su nam oduzeli.
Možda ćemo onda ponovo moći da pevamo i slušamo nemačke pesme.
Je li vam se to svidelo?
Da. -Onda mi dajte neki novčić.
Da.
Tražim svog muža.
I on je muzičar.
Šta svira?
Pijanista je. -Ako ima sreće onda je u jednom od kabarea ili klubova.
Ako nema, onda je na nekom ćošku sa harmonikom.
Koji klubovi?
Probao bih u američkom sektoru.
Džoni, šta sam uradila? Samo sam želela da malo plešem.
Pusti me! Džoni! Skloni se od mene!
Džoni?
Da.
Izvinite. Zamenila sam vas sa nekim.
Ostani gde si.
Rekao sam ti da ostaneš tamo.
Šta imaš u tašni?
Pokaži mi.
Lep mantil!
Nikad to neću očistiti.
To je katran. Gde li je lutala?
Da li bi nas malo ostavila, Elizabet?
I, jesi li se srela sa njim?
Ne možeš samo tako lutati noću. Tamo ima svakakvih ljudi.
Ja ne idem napolje bez revolvera.
Ne mogu stalno da pazim na tebe, uskoro moram da idem u Poljsku.
Možda ću tamo da budem neko vreme. -Koliko dugo?
Nedelju, dve, možda duže.
Jesi li razmislila, Haifa ili Tel Aviv?
U Tel Avivu ima jevrejski hor koji vodi Vera Strouks.
To bi ti možda odgovaralo. -Šta bih radila u jevrejskom horu?
Nisam Jevrejka. -Jesi, volela ti to ili ne.
Pokušali su da te ubiju, jer si Jevrejka.
Ne možemo da ostanemo ovde, Neli.
Džoni te je izdao.
Uhapšena si 6. oktobra 1944.
Džoni je uhapšen 4. oktobra 1944.
On je ispitan i pušten, baš nakon tvog hapšenja, 6. oktobra.
Nisu ga strpali u zatvor. Nije kažnjen. Stvarno...
Dozvoljeno mu je da ponovo svira...
Sad želi tvoj novac. -Jesi li ga videla?
Da. -Kad?
Pre dva meseca.
Jesi li razgovarala sa njim?
Ne govorim sa izdajnicima.
Izlog lutaka. Divno! Divno!
Imamo pivo. Imamo hladno pivo. Imamo viski.
Imamo šampanjac.
Nešto nedostaje.
Gde su devojke?
A sad će naše divne Viki i Lola
da pevaju jednog i jedinog Kola Portera..."Noć i dan". Noć i dan.
Noću i danju mislim na tebe
Prošle su bezbrojne nedelje, i samo sam čeznula za tobom.
Posle noćnih snova, budna sam ponovo svako jutro,
i zamišljam tvoju dragu sliku ispred sebe.
Gde god sam, sa tobom sam.
Često čujem tvoje poznate korake,
kako se zaustavljaju pred mojim vratima,
i sjaj tvojih očiju osvetljava mračne trenutke moje samoće.
Živo.
Noću i danju, osećam tvoju voljenu ruku,
koju si mi nežno pružao, dok smo stajali kraj polja
mojih nada, ti iluzijo moja,
koja nestaje kad se približim.
Moja čežna ostaje jaka noću i danju.
Kao kiša... -Džoni!
Kad padnu trome jesenje magle kad vetar škripeći, zaplače,
i sivi oblaci se navuku,
moje srce ubrzano kuca udara, ne prestajući,
A vetar kao kroz plač šapuće
samo ti, ti, ti. Noću i danju...
Neli?
Je li sve u redu?
Da.
Samo sekundu, odmah se vraćam.
Nabavila sam i tebi revolver.
Znaš li kako se koristi?
Ponekad je dovoljno da ga samo pokažeš.
Tražim Džonija.
Je li ti on napravio te masnice na očima?
On ovde radi. -Džoni nije ovde.
Ali videla sam ga. -Ne znam Džonija. Znaš li ti?
Džoni, svinjo jedna, džepovi su ti prazni,
ali podrum je pun, ima tako mnogo svega.
Svet je obala prekrivena devojkama.
Mornari zvernjaju na sve strane kad one zanjišu kukovima.
Može li kafa? -Ili dve? -Stižu. -Jesi li ti Džoni?
Ova lutka želi posao. -Ali ne udaraj je ponovo. -Johanes, hajde!
Sa njim treba da razgovarate, gospođice.
Kad ste išli u šetnju sunce nije sijalo
da osvetli grad Berlin, sunce nije sjalo.
To je udobno malo mesto...
To je ono što bi nazvao grad i po.
Da se uveriš da možeš sve da vidiš,
stvarno ti treba nekoliko stotina vati.
Ali šta je ovo? -I šta je ovo? -Kakav je to grad?
Idi i upali svetlo da vidimo... šta je tamo...
Upali ga i prestani da pričaš...
...da možemo da vidamo,
kakav je pogled, na osvetljeni Berlin.
Idi i upali svetlo da možemo da vidimo šta je tamo...
i kakav je pogled... na osvetljeni Berlin.
Tražiš posao?
Imaš li stan?
Sama si?
Čekaj.
Dođi ovamo. Nemam mnogo vremena.
Možemo da zaradimo mnogo novca.
Ličiš mi na nekog. -Na koga? -Na moju ženu.
Živa je bila siromašna, a mrtva je bogata. -Šta? Zašto?
Ona i sva njena porodica su pobijeni.
Ovuda.
Možeš da dobiješ mesto u dnu sobe.
Ovde spavam. Ne mogu da dobijem njeno nasledstvo,
jer nema dokaza da je mrtva.
Možda je još živa. -Mrtva je.
Moraš da glumiš moju ženu.
Naučiću te. Vratićeš se kao preživela, i preuzeti njenu imovinu.
Podelićemo je. Ima 20.000 dolara za tebe.
Ali narednih nedelja ne smeš da izlaziš. Niko ne sme da te vidi.
Ja ću se brinuti za hranu.
Tamo ima američkog piva. -Džoni! -Molim te ne zovi me tako.
A... kako treba da te zovem? -Johanes.
Zvaćeš me Džoni u javnosti. -Do tada sam Johanes. -Javnosti?
Da, kad se vratiš kao preživela.
A kako se ti zoveš?
Ester.
Nije mnogo Ester preostalo.
Kako se zvala tvoja žena?
Neli.
Vratiću se u četiri. Molim te, pusti me da tu spavam.
Da li... stvarno ličim na nju?
Ne. Ali hoćeš.
Lena?
Lena!
Neli? -Da.
Ne, ne pali svetlo.
Videla si ga.
Da.
Šta se desilo?
Otvoreno je.
Molim te izađi, pa ponovo uđi.
Vrati se ponovo.
Bez tašne.
Ne gledaj u mene, samo uđi i siđi niz stepenice.
Samo produži niz stepenice.
Iskreno sam se nadao da se nećeš vratiti.
Zašto? -To neće ići.
Evo ti dva dolara.
I kartica za sledovanje. Žao mi je. Hajde, uzmi to.
Sad odlazi. -Ali hteli smo da vežbamo! -To neće ići.
Zašto ne? -Jer nećeš uspeti.
Sad samo uzmi... Uzmi novac i idi. -Mogli bi bar da pokušamo...
Uzmi svoju tašnu. -Samo par dana. Ako ne bude išlo, otići ću.
Molim te.
Sedi sa druge strane stola.
Evo uzorka.
Moraš da budeš u stanju da pišeš kao ona. Vežbaj.
To je spisak za kupovinu. -Da, sa tim ćemo da počnemo.
Sad vežbaj.
Je li to sve što imaš?
Videću šta mogu da organizujem. Vežbaj.
Ostalo je nešto hrane.
Hvala.
Nisi morala da se trudiš. Nema novca u fioci.
Šta?
O, to. Trebali su mi primeri. -Kakvi primeri?
Njenog rukopisa. Završila sam spisak za kupovinu,
i trebalo mi je još materijala. -Pokaži mi.
To... je na stolu.
Nisi ga kopirala? -Ne.
200 g margarina, 4 jaja, šećer, suvo grožđe, 1 limun
Uspravi se.
Nikad se neću naviknuti da vozim levom stranom.
Napiši to.
Shvatam...
Nikad se neću naviknuti da vozim levom stranom.
Piši:
"Živa sam i uskoro se vraćam. U potpisu, Neli Lenc".
Ovo je njen potpis.
Skoro je identičan.
Dobro. Možeš ovde da spavaš, sutra nastavljamo.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Doneo sam ti par stvari.
Jesu li to... Neline stvari? -Spaljene su.
Ostale su samo cipele.
Iz Pariza su! -Probaj ih. Probaj cipele.
Jesi li ih kupio za nju? -Valjda jesam.
Odgovaraju ti?
Jeste li zajedno išli u Pariz?
Moram da znam te stvari. -Probaj drugu. Prohodaj u njima.
Da li te stežu?
Pa, zašto hodaš tako čudno? I to ćemo morati da vežbamo.
Tek sam ustala.
Nisam doručkovala. -Voda kuva. Uskoro ćemo da jedemo.
Sad molim te hodaj normalno.
Preduga je.
Znaš li da šiješ?
Mislim, uzmi je. -Haljinu?
Neline haljine su bile ispod kolena. Uvek lepe, kratke, široke i prozračne.
Možaš li da se snađeš sa tim? -Je li to moja kafa?
Kosa ti je užasna. Nešto mora da se uradi u vezi toga.
Neli je uvek farbala kosu.
Još nešto? -Ima pakleno mnogo stvari. Tek smo počeli.
Ako uspemo, mislim kad završimo sa ovim, sešćeš na voz sa istoka,
i naći ćemo se sa tobom na stanici.
I ja ću biti...
u crvenoj haljini i cipelama uz Pariza?
Misliš da neko tako izlazi iz logora?
Nikog to neće prevariti.
Videla si povratnike. Svi su izranjavani i izubijanih lica!
Niko ne izgleda kao oni. Svi ih izbegavaju.
Ali mi želimo da oni gledaju u tebe, i da kažu, to je Neli!
Neli je uspela! Vratila se! Nosi široku haljinu i lepe cipele koje voli.
To je ono što će nas odvesti tamo gde želimo.
Ti ljudi će te dočekati, i možeš da ih upoznaš nakon dolaska.
Imena i neki detalji. Nauči to sve napamet.
Biću sa tobom i pomoći ću ti. Ako bude potrebno, malo zaplači.
Kao da si šokirana. Ili ih samo zagrli, a onda ja intervenišem.
Uvežbaćemo to.
Ovi sa krstovima su mrtvi. Ipak nauči o njima.
Ovaj je streljan u Lihtenbergu. Bio je nacista. -Ovaj? -Da.
I ona, takođe.
Imaš li neku Nelinu sliku?
Tako bih volela da je vidim. -Kasnije. Prouči sad ove.
Kakve boje su bile Neline oči? -Iste kao tvoje. -Koja je to boja? -Plava.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Našao sam rešenje za tvoju kosu.
To nije moja žena, to je glumica.
Neli je stvarno volela tu sliku.
Njenu šminku. Frizuru.
Kopirala je to. Posebno za predstave. U stvari, za sve predstave.
Misliš da možeš to?
Znaš kako se nanosi šminka, zar ne? Doneo sam ti nešto šminke.
I nešto za tvoju kosu. Boja bi trebalo da je u redu.
To neće ići, to...
Ne mogu takva da dođem iz logora. -Već sam ti objasnio. -Ne, to je sve...
Oni žele Neli, ne čupavu logorašicu. To je ono na čemu radimo ovde.
Ako dolazim... iz logora, neko će me pitati
kakvo iskustvo imam odatle, šta ja... -Šta?
Kako je bilo tamo,
i trebaće mi priča. -Kakva priča?
Šta? -Neka kao ova ili druga.
Kao...
kako smo sedeli u grupi,
goli i...
i pregledali odeću
onih koji su upravo stigli,
dok su kapoi stajali oko nas.
Morali smo da tražimo novac, ili sakrivene dragulje,
a onda ta... devojka, ta devojka...
gledala je u mene. Gledala me je. Devojka me gledala...
Odakle je ta priča? -Ima majčinu haljinu...
Odakle? -Ja...
Pročitala sam je.
Onda to pričaj,
ako neko pita. -Da.
Ali uveravam te da niko neće.
Niko od tih ljudi neće pitati.
Tačno. Niko.
Dobro si to uradila. Sa haljinom.
Džoni! -Rekao sam da me ne zoveš tako.
Kuda ćeš?
Moram da izađem napolje. -I ja moram napolje. -Čekaj.
Prepoznaješ li me?
Džoni.
Dosta! Dosta!
Od čega ti je zategnuto lice?
Šminka za oči je pogrešna. Tvoj hod, takođe. Sve. Sve je naopako.
Jesi li bar naučila sve napamet?
Moram da izađem. -Ne, ne... -Moram. -Ne smeš.
Ako izađeš i neko te prepozna, sve će biti uzalud. -Neće niko.
Moram da izađem napolje!
Molim te.
Prvo nam piljar ne bi prodao.
Onda gospodin Šmit Oto sa druge strane.
Neli je bilo zabranjeno da peva. Prijatelji joj više nisu dolazili.
Sigrid i Valter Hohbaum živeli su na trećem spratu.
I oni su prestali da dolaze.
Morao sam da krijem Neli u zimu 1943.
Leman je ne bi puštao u protivavionsko sklonište.
Bili smo sigurni da će uskoro otkucati Neli. Zavideo nam je na našem stanu.
Prijatelj koji je umro ispred imao je splav na obližnjem jezeru.
Tamo sam je odveo.
Kako smo se upoznali?
Stavi šešir na glavu. Dolaze neki ljudi. Hajde.
Da li si često išao u šetnju sa njom. -Da.
Noću?
Da, tada.
Gde bi ste išli?
Jeste li imali omiljena mesta? -Naravno. -Koja su to bila mesta?
Hajdemo. Vreme se menja. -Pa? Hoćemo li da odemo i sednemo tamo?
Prestani!
Šta? -Ne diraj slike iz moje fioke. -Naravno. -Onda uradi tako!
Nisam ih gledala. -Prestani da glumiš Neli! Znam da nisi ona!
Nisam ja taj koga moraš da uveriš!
Gde ti je šešir? -Ostao je na klupi.
Doći ćeš kasnije na pivo? -Svakako.
Gledaj! -Kako je divno biti zaljubljen!
Izvoli.
Ne bih preživela logor da nije bilo Džonija.
Samo sam mislila kako da mu se vratim.
I kad sam konačno došla ovde, morala sam da ga vidim.
Kad sam ga konačno pronašla,
nije me prepoznao. A to je bilo...
Leno, to je bilo kao... bila sam... ponovo mrtva.
I... naterao me je da ponovo budem Neli.
Ne mogu da idem u Palestinu.
Gde ćeš umesto toga?
Sa Džonijem... nazad sa njim.
Nemoguće. -Leno, otkad sam mu se vratila
ponovo sam ona stara. -Ne.
Kad govori o njoj... -O njoj! -Stvarno sam ljubomorna na sebe!
Kad ćeš mu reći? -Ne znam.
Leno, to je bilo kao da smo se tek upoznali. Prvi put, čuješ li?
I kako će to ići? -Uskoro ću doći vozom. On će ti javiti o tome.
Onda ću ponovo biti ovde.
To će biti moj povratak. -Onda će on uzeti tvoj novac.
Znaš li šta mi se gadi?
Mi Jevreji smo pisali, pevali i robovali...
odlazili u rat za Nemačku, iako smo bili trovani gasom, svi do jednog.
I sad se preživeli vraćaju i opraštaju.
Gušenje gasom prestane i mi opraštamo...
...sve te kukavičluke i izdaje.
Neću se pridružiti tome, Neli.
Leno, znam da je on voli.
Ne verujem da je on izdao.
Kad si sedela u mraku mislila sam da bi ga ubila, i da trebaš moju pomoć.
I iskreno, više bih to volela.
Čekaću te ovde.
Gospođo Lenc!
Tako sam srećna da vas ponovo vidim.
Je li i vaš muž srećan?
Znate kakvi su muškarci danas.
A kakvi su?
Mogu li da vas ponudim nečim?
Imamo pravu kafu...
za naše dobre goste.
Elzi, skuvaj nam kafu.
Jeste li znali da sam se krila dole na splavu?
Ne.
Videla sam vas...
na prozoru...
kad sam bila uhapšena. Vas i vašeg muža.
To je bilo užasno.
Šta smo mogli da uradimo?
Isto sam rekla vašem mužu.
Bili smo tako preplašeni.
I znate naš sin... -Moj muž je ponovo bio ovde?
Da, nakon vašeg hapšenja. -Kad?
Odmah.
Šta radiš ovde?
Mora da je bilo hladno te zime.
Kako je bilo sa kafedžijama?
Bio si u pravu.
Gazdarica me nije pitala o logorima.
Ali oslovljavala me je sa gospođa Lenc.
I plakala je.
Bio si ovde onog dana kad je Neli uhapšena? -Ko to kaže?
Gazdarica.
Hajdemo.
Jesi li izdao Neli?
Ponekad...
to nije prava izdaja.
Krio si je...
morao si da brineš o njoj sve vreme...
A onda je došlo hapšenje i ispitivanje.
Na kraju si iznenada pušten.
Požurio si da je vidiš.
Nisi primetio da te prate.
Onda je bilo prekasno.
Samo si bio tamo i ništa nisi mogao da uradiš.
Morao si da gledaš kako odvode Neli.
Silazi.
Dođi.
Sledeće nedelje imamo Nelin povratak.
Na stanici ćemo biti, ja, Sigrid, Monika, Frederik, Valter i Alfred.
Voz će doći, mnogi ljudi će sići. Ti ćeš sedeti u zadnjem vagonu.
Voz će krenuti,
onda će te oni videti... u crvenoj haljini... sa cipelama iz Pariza.
Neli iz prošlosti. Oslobodiće se.
Trčaće prema tebi. Sigrid će, kao i uvek, da bude prva.
Biće teatralna, kao: "Ne mogu da verujem. Neli!" Onda će te zagrliti.
Alfred će kao i uvek reći: "Mala Neli."
To bi moglo biti skoro kao: "Kako si porasla."
Monika će ti pričati o svom mužu.
"Uvek sam znala da ćeš se vratiti."
Frederika će kao i obično kukati u vezi
njenog života u Berlinu. -Šta je sa nama?
Mi ćemo hodati jedno prema drugom. Vrlo lagano.
Nećemo govoriti... nećemo se poljubiti ili pasti jedno na drugo.
Jednostavno ćemo se zagrliti.
Naslonićeš glavu na moje rame
i oboje ćemo zatvoriti oči.
Nećemo raditi ništa drugo.
Ništa. Vrlo dugo.
Preporuka. Gospođa Švarc je bila u mojoj
službi od marta do septembra 1945.
Odlična je kućna pomoćnica... -Ostavila vam je pismo.
Tu sam da vam ga dam.
Ali gde je Lena? -Ne znate?
Gospođa Vinter se ubila u četvrtak.
Draga Neli,
rekla sam ti da nema povratka za nas.
Ali za mene nema ni puta napred.
Osećam da me više privlače naši mrtvi, nego naši živi.
Ne mogu ovo da sakrijem od tebe.
Tvoj muž se razveo od tebe neposredno pre tvog hapšenja.
Prilažem kopiju relevantnog dokumenta. Zbogom,
Lena.
Čekaj. Uzeću ključ.
Voz dolazi oko osam. Pola sata je dovoljno...
za pranje, šminkanje i frizuru?
Ili ti treba 45 minuta?
Dakle, Neli?
Sad me tako zoveš?
Omaklo mi se, valjda.
Bojim se da će ovo biti malo bolno.
Logoraši u Aušvicu su bili tetovirani.
Sa brojem na podlaktici.
Neko će pitati u vezi tvog broja. A ti ćeš prošaputati...
da ćeš ga ukloniti.
Neće biti daljih pitanja.
Napolje.
U ime nemačkog naroda! 4. oktobra 1944...
Johanes Lenc... razveo se od... Neli Lenc.
Neli!
Ne mogu da verujem.
To je tako... Ne znam...
Daj da te zagrlim.
Neli.
Rekla sam Volfgangu... Neli će se vratiti, znam to.
Kad bi samo mogao da te vidi...
Ako...
Pa, Neli...
Kristina je mrtva.
Moje dete je mrtvo.
Ali sad idi Džoniju. Eno ga.
Hajdemo, deco. Jelo će se ohladiti.
Nedostajala si nam.
Pre dva dana sam navratio u studio.
Tamo je kružna klupa, gde ste uvek zajedno sedeli.
Iza su bila ulična svetla.
Unutra je svirao klavir. Neko je pevao.
Zatvorio sam oči.
I na trenutak je bilo kao nekad.
Da... A sad si ovde, Neli.
Ne moram da zatvorim oči da te vidim.
I nikad neću ponovo morati.
Za tvoj povratak, Neli. -Za Neli. -Za Neli. -Živeli.
Neli...
Ti si moja ljubav.
Ti si moj život.
Bez obzira na sve.
Dođite. Dođite svi.
"Govori tiho". -"Govori tiho". -Da.
Uvek sam želela...
da ponovo pevam sa Džonijem... jednog dana... u Berlinu...
Prevod: kumek**
www.film-club.net www.titlovi.com