Mars, tako ga vi zovete i mislite da ga poznajete.
Crvena planeta. Bez vazduha, bez života…
Ali vi ne poznajete Mars. Njegovo pravo ime je Barsum.
I ima vazduha, a nije ni mrtav.
Ali umire. Grad Zodanga se pobrinuo za tako nešto.
Zodanga – grad grabljivaca. Kreće se, proždire.
Crpi energiju i život iz Barsuma.
Samo je grad Helijum odolevao, čvrsto stajao, parirao Zodanginim dirižablima.
Držao se hiljadu godina.
Dok jednog dana vladar Zodange nije bio priteran u ćošak u peščanoj oluji.
Sve se promenilo.
Idite u istom pravcu. -Okrećite ga!
Vuci, odmah!
Vucite jače! -Strelac, dolazi! -Mislim da ćemo… -Nema vremena. Odmah!
Tamo.
Senka! -Senka!
Smrt Helijumu!
Biti budala je veliki luksuz, Sab Tane. Ustaj.
Ko? Šta ste vi? -Mi služimo boginji.
Tebe je izabrala da uzmeš ovo oružje.
Prati naša naređenja i vladaćeš Barsumom.
Niko ti neće prkositi. Niti stajati na putu.
PREVOD I OBRADA: Esmir Tahirović – HeadBurn3r.
DŽON KARTER –IZMEĐU DVA SVETA–
NJUJORK, 1881
Deset reči minimum. To je 50 centi, sem ako nećeš ekspresnu isporuku.
Neka bude ekspresna isporuka. Pošiljalac? -Karter. Džon Karter.
„Dragi, Nede, nađimo se. Džon Karter.“
Gospodine Barovs. -Recite? -Ja sam Tompson, batler kapetana Kartera.
Gospodine, bojim se da donosim loše vesti.
G. Barovs, Noa Dalton. Advokat vašeg ujaka.
Moje saučešće. Njegova smrt nas je sve šokirala.
Bio je primer snage i energije. Samo je preminuo u radnoj sobi,
nije prošlo ni pet minuta od kako samo otišao po doktora.
Kada sam stigao već je preminuo.
Nikad nije prestao da kopa, celim svetom…
Kada bi kopao jednu rupu, odmah bi prešao na Džavu.
Ili na ostrvo Orkni da kopa drugu.
Rekao je da samo istražuje, ali meni je uvek izgledalo kao da traži nešto.
Bože. Nadam se da ga je pronašao do sada.
Konjanik, do samog kraja.
Mama kaže da se Džek nikad nije vratio iz rata.
Da je samo njegovo telo otišlo na zapad.
Pričao mi je čudesne priče.
Voleo bih da mu odam počast.
Nećete pronaći ključaonicu. Otvara se samo iznutra.
Insistirao je da bude bez očuvanja, otvoreni sanduk, bez sahrane.
Ne možeš steći takvo bogatstvo kao tvoj ujak, tako što ćeš biti kao ostali.
Hajde, uđimo.
IZMEĐU DVA SVETA
„I na kraju, ovim govorim da će 25 g. posedovati moje imanje,
prihode, beneficije, moj dragi nećak – Edgar Rajs Barovs.
Na kraju njegovog roka, načelo će se vratiti njemu.“
U potpunosti.
Naravno…
Uvek sam ga voleo, ali prošlo je dosta.
Zašto ja? -Nikad nije objasnio, a ja ga nikada nisam ni pitao.
To je njegov lični dnevnik.
Bio je jasan da samo vi možeš da pročitaš njegov sadržaj.
Možda ćeš pronaći neka objašnjenja. Ostaviću vas.
Ponovo, moje saučešće.
Dragi Edgare, sećam se kada sam te držao na koleno i pričao čudesne priče.
Uvek si bio učtiv i verovao si u njih. Sada si odrastao čovek.
Vreme i prostor su nas razdvojili, ali prelazim preko tog rastojanja
prema onom dečaku krupnih očiju da bih ga zamolio da mi veruje još jednom.
Ova čudesna priča je počela pre 14 godina. Na oblasti Arizone.
Između planina Pinalenjo i samog pakla.
PREDSTRAŽA FORT GRANT, 1868
Neko se upecao na paukov mamac.
Nema više, Kartere. -Ima li problema, g. Diks?
Da, klipane. Uzeo sam ti sav novac. Imaš račun od 100 dolara. -Platiću.
Video sam jednog čoveka.
Kaže da je video pećinu… -Prestani. Dosta više o tvojoj pećini punoj zlata.
Pokaži malo poštovanja. Radi se o zlobnom pauku, pećini punoj zlata.
Dosta je, Kartere. Vrati se kući.
Mislim da ti je rekao da ideš odavde.
Otići ću kada ove torbe budu pune.
Pronašao sam to pre dva dana pored Bonita.
To bi trebalo da pokrije moj račun i još nešto…
Pasulj. Prvi predmet je pasulj.
Džone Kartere? -Tvoje prisustvo je zatraženo od strane utvrđenja.
Predlažem ti da pođeš mirno.
Stvarno?
Težak si da se pronađeš, kapetane Džone Kartere.
Prva konjanička iz Virdžinije, vojska severne Virdžinije. Kofederativna SAD.
Ja sam pukovnik Pauel. Dobro došao u sedmoj konjaničkoj Amerike…
Sjajan konjanik. Dobar mačevalac.
Nagrađen šest puta, uključujući krstom časti.
Fajv Forks, firma kojom si rukovodio je zamalo preokrenula situaciju.
Ukratko, rođeni borac. U očima Ujka Sema,
koristan čovek za odbranu teritorije Arizone. -Ne.
Sine, do guše smo u Apačima. -Ne zanima me.
Mislim da te zanima, kapetane.
Ljudi su napadnuti u svojim kućama, ubijani.
Vi ste to započeli, dovršite ga.
Postao si domorodac, zar ne? -Nek se i Apači nose.
Mi smo samo istrošena vrsta i ne želim da učestvujem u tome.
Ti si konjanik, zato si važan našoj zemlji i našoj svrsi…
Pukovniče Pauel. Gospodine…
Šta god da misliš da dugujem tebi, našoj zemlji
ili bilo kojoj dragoj svrsi koju sam već platio.
Isplatio sam, gospodine.
Dozvolite da vam kažem šta ću uraditi.
Pobeći ću iz ove ćelije, uzeću svoje zlato i obogatiću se.
Dovoljno bogat da kupim tvoju ružnu, pravednu, plavu guzicu.
Kako bih mogao da je cepam po ceo dan.
Imam poteškoća da pomirim čoveka sa papira s onim u koga sad gledam.
Savetovao bih ti da dođeš zdravom razumu pre nego što se predam pametnijem sudu.
Vojniče! Ostaće u jami dok ne javim drugo. -Da, gospodine!
Džone…
Džone, spavalice. Večera te čeka.
Dao sam ti kantu i neću da ti pričam da je koristiš…
Pukovniče Pauel!
Pukovniče Pauel! Gospodine, ukrao je vašeg konja.
Kartere!
To je Migosova banda. -Začepi usta!
Šta kaže, Kartere?
Šta kaže, bre, sada?
Šta kaže, bre, Kartere? -Kaže…
Mislio sam da te ne zanimaju. -Tako je.
Ustaj, hajde.
Daj mi pištolj!
Moram da pogledam. Pokrivaj me.
Pauk.
Ovo mesto sigurno nije plemena Apače. -Nije.
Zlato.
Kartere, iza tebe!
Kartere!
Barsum…
Šta? -Barsum… -Barsum?
Šta, bre?
Gde sam ja ovo, dođavola?
Koji moj? -Kakvo si ti stvorenje?
Ne pucajte!
Ne pucaj! -Trebalo bi da ga ubijemo, kralju.
Beži tamo!
Zdravo.
Nemoj da bežiš.
Zdravo. Nemoj da bežiš.
Sve je u redu.
Dobro. Imaš me.
Predajem se.
Kralj.
-Kralj.
Tars Tarkas. -Tars Tarkas.
Kapetan Džon Karter, Virdžinija.
Virdžinija?
Virdžinija!
Ne. Zovem se Džon Karter. Iz Virdžinije sam.
Virdžinija. Skoči. Skoči kao malopre.
Skoči.
Da skočim. -Skočiš. -Da skočim.
Da, gospodine.
Virdžinija!
Nemoj!
Ne pucajte! Nemojte!
Kakvo je ovo mesto? Gde sam? -U redu je, Virdžinija.
Još osamnaest ima da ih se izlegne, kralju. -Oni su slabi i nisu Tarkovi.
Ne ostavljaj ništa Belim majmunima.
Gde sam ja ovo?!
Barsum. Svet na ivici.
Zodangina nova moć preti da uništi naš grad Helijum.
Ako Helijum padne. Tako će i Barsum.
Gluposti. Boginjo, pomozi mi, nemam izlaza. Pregruba sam.
Vaše visočanstvo. Moj kralju.
Posle mnogo neumornih godina traganja, predstavljam vam…
Odgovor.
Nadam se.
Moj kralju, posle mnogo… -Žao mi je, princezo.
Prezentacija će morati da čeka. -Oče, šta se dogodilo? -Deža.
Znam uslove koje je postavio Sab Tan.
Ali želim da znam da li možemo da priuštimo da ih odbijemo.
Admirale Kantos Kan? -Istočna granica je pustoš.
Sab Tan je probio odbranu. Ljudi na granici bi mogli biti masakrirani.
Naše najbolje trupe i avioni su se pokazali beskorisnim.
Stigla je vest da je naša poslednja eskadra izgubljena.
Helijum je izgubljen.
Moj narod, sve sam ih izneverio.
Ne, kralju. Niste.
Izvinite, gospođo, ali niste videli ovo oružje. Ima najintenzivniji zrak.
Plavo svetlo…
Kada sam pročitala sve izveštaje o Sab Tanovom oružju, znala sam
da ga je taj idiot nekako otkrio ranije. -Šta otkrio?
Deveti zrak. Neograničena moć.
Sab Tan ga koristi samo za ubistva. Ali razmislite,
šta bi Helijum mogao da postigne s takvom moći: promeniti pustinje,
povratiti mora. -Jesi li ovo video Kantose?
Izgleda slično. -Dajte malo vremena. Uspeće.
Ostavite nas.
Deža, od malih nogu,
uvek ispuniš očekivanja.
Radi se o Sabovim uslovima. -Kakvi su?
Poštedeće Helijum ako se udaš za njega.
Ne! On je čudovište. Moraš da ga odbiješ. -Već je krenuo ovamo.
Ali moj rad, samo mi treba još malo vremena. -Deža! -Kako možeš samo
da se pokloniš Zodangi. -Brak će spasiti grad.
Možda, ali tim možeš izgubiti Barsum. -Deža… -Bez ikoga
da zaustavi Zodangu, to će biti početak kraja.
Nemamo luksuza… -Ti si kralj Helijuma! Moraš da nađeš drugi način! -Nema ga!
Da ga ima, rizikovao bih sve za to.
Ova šansa nam je data. Možda je to želja boginje.
Ne. To je tvoja želja.
Od malih nogu, pogledali bi u nebo i ti bi mi pričao o herojima čija je
slava zapisana na zvezdama. Šta ako postoji moja zvezda?
Jesi li ovo zamišljao da bude zapisano na njoj?
Kralju. Sab Tan prilazi kralju.
Traže dozvolu da slete.
Odobreno.
Spremimo se za venčanje.
Uništio sam uređaj, Matai Šeng. Zamalo je saznala za njega.
Sve je kako treba. Pristaće na venčanje.
Budi blizu i pripazi.
Ne želimo da se bilo šta umeša u naš sledeći korak.
Sarkoža. Daj Soli mladunče.
Sola može da uzme malog belog crva.
Miran.
Šta ti se desilo? -Miran.
Sada ćemo da ga ubijemo.
Odbij, Tal Hažuse. -Misliš da je ovo važnije od mog suda?
Rekoh da odbiješ…
Tražim pravo na izazov. -Ko podržava tvoj izazov?
Ko će dati svoj metal meni?
Slep si kao Beli majmun, Tal Hažuse. Nećeš vladati danas.
Možda ne danas. -Pogledajte nagradu što je vaš kralj našao!
Je li to beba Belog majmuna? -Ne.
Ovo je retka i vredna životinja. I zove se…
Virdžinija! -Virdžinija!
Gledajte. Odbijte se nazad!
Pokaži im, Virdžinija. Skoči.
Skoči!
Sutra ćeš skakati, Virdžinija.
Sola, sveži ga!
Stavi ga s ostalim mladuncima! -Čekajte, čekajte…
Popij, popij… Fino.
Šta je u tome? -Glas Barsuma.
Uskoro ćeš ga čuti, ako budeš želeo.
Polako! Fino čudovište… pas.
Šta si, dođavola…?
Odustani!
Prestanite!
Ubio si ga s jednim udarcem. -Čekaj…
Ja sam te razumeo.
Šta si to uradio?
Bežite! Bežite od njega!
Kako se ovo desilo? Koga da krivim?
Uradi to ponovi, kunem ti se…
Dosta je!
Nema više mesta za novi žig, Sola.
Tvoj sledeći prekršaj će biti ujedno poslednji.
Skočićeš Virdžinija, odmah.
Kralju! Letači! -Vi ste kamenje, pesak!
Gospodine, nastavljaju da ignorišu naše signale. -Dosta je! Dosta smo
bili strpljivi, neka umru.
Tako ćeš se ophoditi prema budućoj ženi? Nije čudo što je pobegla od tebe.
Deža Toris mora živeti. -U dometu smo, gospodine.
Nećemo onesposobiti brod. Puls radijumove energije će biti dovoljan.
Brz, čist i precizan. -Kralju, da je uništimo?
Ne. Samo ćemo je onesposobiti.
Okreni se! -Zodanga. -Helijum.
Zodanga… -Oni nose crvene zastave, Helijum nosi plave. Zodanga pobeđuje.
Ali ja volim reći: „Neka Crveni ubiju Crvene dok samo Tarkovi ne ostanu."
To ne izgleda kao poštena borba. -Zodanga se nikad ne bori pošteno.
Gde je ona? -Kralju, to su svi. -Nije mogla samo da nestane.
Proveri među mrtvim. -Već jesmo. -Proverite ponovo.
Ona je ljudsko biće.
Sola.
Ko je to? -Kladim se na Virdžiniju.
Izvinite, gđo. Stanite iza mene, ovo bi moglo da postane opasno.
Ili bih možda ja trebalo da stanem iza vas.
Javi mi kada postane opasno.
Ne.
Uhvati ga živog. -Šta će nam ovo, ako ne mogu da ga koristim.
Ostavi to!
Šta si ti? -Nisi Crveni, a nisi ni Beli majmun.
Ali ipak možeš krvariti kao…
Tarkovi!
Predajem se, možete me zarobiti.
Okrećite se!
Zar ti nisam rekao da zna da skače? -Sunce ti kalajisano.
Odbij, bre! -Ružan si, ali si lep i boriš se kao Tark.
Izgubio si opkladu, moraš platiti…
Kralju Tarkovih…
Ja se Deža Toris. Regent glavne helijumske akademije o nauci.
Moja istraživanja kažu… -Ti im služiš kao plen. Sola!
Vidi Virdžinijin posed. -Da, moj kralju.
Znaš da će kada Sab Tan pobedi nas krenuti na vas.
Znam da je Zodanga pronašao način da vas pobedi, a vi sada
tražite vaše moćno oružje. Ali Virdžinija se bori za nas.
Boriće se protiv Torkasa na jugu, protiv Varhuna na severu.
Zvaće se Dotar Sožat. Moje desne ruke. -To!
Ne.
Ja se ne borim za nikoga.
Virdžinija, odbiješ li ovu čast, ne mogu ti garantovati za bezbednost Crvene.
Ja sam…
Dotar Sožat.
Rat je sramna stvar.
Ne kada je plemeniti cilj oduzet od strane onih što prave razliku.
Ti si danas napravio razliku, Virdžinija. -Dobro. Vidi, moje
ime je Džon Karter. Potičem iz Virdžinije.
Gde si naučio onako da skačeš? -Ne znam. Kako si ti naučila da letiš?
Vaši brodovi u Virdžiniji ne mogu da lete po vazduhu? -Bojim se da ne.
Naši brodovi plove morima.
Beskrajna vodu svugde.
Struktura skeleta je normalna. -Šta to radiš? -Sigurno je do gustine kostiju.
Skoči za mene. -Dosta. Biće vremena za zezanje kasnije.
Ne želim to od njega, želim njegovu pomoć.
Objasni mi kako to radiš. Ako je to veština, nauči Helijumce.
Kaži cenu. -Ne možeš da me zakupiš.
Imam sopstvenu pećinu sa zlatom. Negde.
Samo ludak bunca o vremenima okeana. -To bi bilo tvoje stručno mišljenje?
Da sam ja ludak? -Ili lažov.
Dobar je par za vas, Dotar Sožate. -Ne zovi me tako!
Nema mora na planeti. -Kažeš „planeti".
Sunce, ona ide Rasum. -Merkur. -Onda Kasum.
Venera.
Onda Zemlja – mi.
To je Džasum. Ti si na Barsumu, Džone Kartere.
Mars? Ja sam na Marsu.
Bože, ja sam na Marsu.
Znači, tvoj dom je Džasum. Došao si sa brodovima koji plove. Preko
milion karada praznog kosmosa? -Ne. Ne tako.
Hajde, šokiraj me. Kako?
To me je dovelo ovde.
To onda objašnjava sve. -Stvarno?
Da. Ti si Tern.
I prosto želiš da se vratiš u svoje mesto, zar ne? -Da.
Hajde onda da rešimo to, dođi.
Gde ideš? -U tvoj hram.
Ne. Ne smeš da uđeš ovde.
Zabranjeno je. Nisi Tark.
Vula, ostani tu.
Dotar Sožate, zabranjeno je. Zabranjeno je.
Pa, ti pričaš za boginju. Šta kaže?
Nazvala si me Ternom. Je li to ona? -Ne. Ona je Isus.
Ternovi su sveti glasnici boginje.
Za vreme okeana, bili su među nama, vodili su nas. Ne smemo to uvrediti.
Moramo da idemo.
Nešto piše gore.
Možeš li da pročitaš? -Ovo je stari natpis.
Evo ga i ovde. Šta znači? -Ne požuruj me.
„Oni koji traže večitu utehu, neka krenu niz reku, kroz tajne kapija Isa.
I neka nađu večni mir u naručju Isusa.“
Kapije Isa.
Šta ako mogu da te odvedem tamo?
Šta ako ti ja ne verujem? -Onda bi bili izjednačeni.
Mogu da te odvedem do te kapije. Do odgovora koji tražiš.
Do povratka na Džarsum. -Na Zemlji. -Zemlji.
Bar tako mogu da ti se odužim što ćeš nas izbaviti odavde.
Pod pretpostavkom da možeš.
Dogovoreno.
Hajde. Rukuj se. To je znak poverenja.
Dobro je.
Moramo samo da uzmemo medaljon sa Tarsa Tarkasa. -Dotar Sožate.
Beskorisnice.
Rekla sam vam da je zabranjeno.
Šta se za ime Isusa dešava? -Isus je oskrnavljen. Našli smo
ovoga i Crvenu zajedno u hramu.
U hramu?! Kako su ušli? -Sola ih je pustila. -Sola
je htela da nas zaustavi. Ne želim omalovažavati vašu boginju, Tarse.
Samo hoću da idem kući. -Tvoje desne ruke su htele
da ti ukradu medaljon kako bi napravili veliko bogohuljenje,
niz reku Is. -Moraju da poginu u areni. -Kako si mogao? Poštedeo sam ti život.
Postao si Dotar Sožat i njen život ti ništa ne znači.
Znao si! Znao si da nema mesta za novi žig.
Sada će Sola umreti zbog tebe.
Ona je tvoja ćerka. -Je li?
Ko ti je rekao to? -Nazovi to očevom intuicijom.
Tark nema roditelja sa hordom. -Kako ti znaš?
Njena majka je zadržala jaja i Sola je zadnji plamičak njene drevne veličine.
Ne smeš samo da stojiš i gledaš kako je ubijaju.
Moje desne ruke su me uvredile, oseći ću ih.
Ne!
Morate da požurite, želim da vas oslobodim.
Postaviću jedan uslov: Odvedi Solu s tobom niz reku Is. -Kralju.
Radije bih da umreš u naručju boginje nego kao hrana za divlje Bante u areni.
Gde ti ideš i ona ide. -Šta će biti s tobom Tarse?
Tarkas može i sa jednom i glavom i rukom da osvaja.
Jeste li završili, moj kralju?
Tars Tarkas nas izdaje.
Vula. -Pripadaš njemu.
Vula će te pratiti svugde u Barsumu. To je tri dana jahanja. Pratite me!
Šta se dogodilo ovom mestu? -Zodanga se dogodio.
Plovidba po vazduhu.
Još glumiš ludaka?
Ili lažova.
Nastavite da se krećete! Stići ćemo!
Šta će nam to venčanje? Već sam pobedio. -Nisi još.
Tek smo prešli horizont, Sab Tane.
Prava demorališuća nacija zahteva javni spektakl na najvećoj skali.
Ovim venčanjem tvoja vladavina će postati neosporna. -Ako insistiraš.
Ako ne misliš da je to mudro, naći ćemo nekoga ko misli.
Dotar Sožate…
Kartere! Mislim da nas ne vodi ka Isu.
U redu, Sola. Posmatraj.
Šta misliš da ću uraditi kada vidim tvoj grad, a ne neku reku.
Kako to misliš? -Kloras i Toria. Trebalo bi da smo ih već prešli.
Vodiš nas ka Helijumu!
Kada stignete tamo, videćete sami dobrotu u ovom činu.
Svi misle da je njihov čin dobar, profesorice.
Šta radiš to?!
Ne! Džone Kartere!
Ne možeš! -Više mi se sviđa ovaj plan.
Sačekaj, predomisliće se ona. -Ludaku jedan!
Ti nisi čovek! Ne postoje Ternovi.
Samo sam ti govorila po volji da bi nas izbavio odavde. Stani!
Ne mogu! Ne mogu da se udam za njega!
Za koga ne možeš da se udaš?
Zodangin kralj protiv koga si se borio. Sab Tan.
Ponudio je primirje mom ocu u zamenu za moju ruku. -Tvom ocu?
Tardos Mors. -Kralj Helijuma.
Ona je princeza. -Princeza Marsa.
Kako to? Princeza koja nije želela da se uda, pa je pobegla.
Ne. -To je ostatak priče? -Nije. Nisam pobegla!
Pobegla sam! -Od čega? Njegovog zadaha?
Udaj se za tog tipa i spasi svoj narod. -Nije život kada te na nešto nateraju!
Kada bi hteo da spasiš ostale, zar ne bi učinio sve moguće da uspe?
Neće izaći na dobro ako ja budem vodio tvoj rat.
Dala bih svoj život za Helijum.
Da, pobegla sam. Bila sam uplašena, slaba.
Možda sam trebala da se udam.
Ali plašila sam se da to ne bude kraj za Barsum.
Govorim ti istinu, Džone Karteru sa Zemlje.
Ne postoji kapija Isa. Nije stvarna.
Žao mi je, princezo.
Ali ovo, ovo je stvarno.
Kao i moja pećina zlata.
Treba da odete uz pratnju. -Ne, otići ću sam, generale.
Kralju! -Jednim udarom ću završiti rat od 2000 g. i baciću Helijum na kolena.
Ali moj general sa njegovom mudrosti je protiv toga, zar ne?!
Sada priča isto kao ti.
Hektore, došli su do Isa. -Trebalo im je dosta vremena.
Ako mogu da dođu do kapije. -Onda mogu i do utočišta.
I njeno znanje o Devetom zraku je već… -Veće nego što treba. Strpljenja, braćo.
Sve je pod kontrolom.
Već sam tamo.
Is… Ovde hodočasnici ostavljaju sve iza sebe.
Sve što znaju.
Nikad se ne vraćaju.
Neka me boginja vidi kao dostojnu.
Čekaj!
Šta radiš to? -Ovo je moj put Dotar Sožate, ne tvoj.
Moram ispoštovati kralja, iskupiti se za nepoštovanje. -Hoćeš da ispoštuješ oca?
Onda ostani živa i pomozi mi.
Moj otac?
Sola. -Zašto pričaš tako?
To vodi tvoju samilost. Krv tvog oca. Tarsa Tarkasa i sve Tarkove.
Ti si jedina vredna njega.
Zbog tvoje dužnosti prema ocu, treba da ideš sa mnom do kraja.
Pomozi mi da nađem kapiju, pa možeš odlučiti šta čast nalaže.
Samo do kapije, onda.
Vula, ostani!
Drugi hodočasnici.
Profesorice…
Nemoguće.
Nikada ranije nisam videla ovakvu građevinu.
Hoćeš da malo bolje pogledamo?
Kartere, tvoja stopala.
Ovo nije radila boginja.
Ovo su mašine.
Tvoj medaljon.
Pauk.
Devet. Devet zrakova.
Devet. Deveti zrak je stvaran.
Može se spregnuti. Cela građevina može da se pokrene izolatima Devetog zraka.
Majko Isus, takva moć…
Nekako je Zodanga poseduje.
Ternovi. Mora da su stvarni.
A ti…
Jesi Džon Karter sa Zemlje.
Da, gospođo.
I brodovi, koji plove morem…
Video si ih.
To je sigurno prelep prizor.
Zaista jeste.
To je solarni sistem.
Šta piše? -Nisam sigurna. -Dobro. Šta misliš da piše?
Izgleda kao neki tehnički dijagram.
Ovo je Barsum, a ovo je Džasum. Ovaj glif je kao naš simbol za transkripciju.
Kopija koja je poslata uz ove linija, između svetova. Kao… -Telegram.
Hoćeš da kažeš da sam ja ovde telegrafisan? Ja sam kopija sebe.
Verovatno, na osnovu ovih reči, komande za putovanja.
Ne volim da nagađam. Treba mi još podataka: grafikoni, kodeksi. -Čekaj.
Gde bi to mogli da nađemo? -U sali za nauku.
A gde je to? -U Helijumu.
Onda, brzo! Krenimo ka Helijumu.
Kakvim me ti smatraš? -Smatram da si izgubljen čovek.
Ne bih bio izgubljen kada bi mi rekla kako ovo radi.
Hoću. Ali sve što mi treba da bih razumela medaljon je u Helijumu.
Pokušavam da te vratim u pećini sa zlatom. Zar to ne želiš? -Želim.
Ne.
Ne verujem ti.
Možda smo rođeni na različitim svetovima, ali znam te, Džone.
Onog trenutka kada si me uhvatio u vazduhu, znala sam.
Osetila sam srce čoveka koji je voljan da se žrtvuje za druge.
Čoveka koji želi da se bori za svrhu.
Ovde, na Barsumu.
Zar ne vidiš, Karteru?
Ja sam pobegla da bih pronašla drugi način.
Ti si drugi način.
Dotar Sožate!
Varhuni!
Dotar Sožate!
Pratite ih do Eolskog poprišta.
Onda ih savladajte i uhvatite Crvenu živu. Onog što skače…
Videćemo za šta je sposoban.
Koči! -Dotar Sožate!
Šta radiš to? -Sola, vodi je. -Ne!
Kartere! -Jednom sam već zakasnio, neću opet.
Ne!
Vula, idi! M'rš, bre!
Oče!
Hvala ti, boginjo! -Kartere…
Hvala, Isusi. -Ko je on? -Zove se Džon Karter. Spasao mi je život.
On je sa Džasuma.
Sa Džasuma? -Zodanga se približava, imaće mog doktora.
On me je pucao s neba! -Ćerko, saslušaj me!
Sab je sve priznao. Došao je kod mene sam, bez pratnje.
Mogao sam da ga zarobim, ubijem. Bilo je jasno da se brine za tvoju sigurnost.
Bojao sam se da te Tarkovi ne muče ili da te ne osude na smrt u areni.
Ne bih mogao da živim s tim na savesti. Imam je, princezo.
Ozbiljno? Mislila sam da si je odrezao zajedno sa… -Deža!
Ne veruje mi, kralju. Zašto bi?
Nikada nije bilo poverenja između Zodange i Helijuma.
Zato ti princezo nudim mali, ali iskren gest moje dobre volje.
Moj život.
Deža…
Imate moć, princezo. Moć života.
Moj život i celog Barsuma. Sa ujedinjenjem naša dva grada,
sve je moguće.
Samo treba da se udaš za mene.
Je li ovo Helijum? -Nije.
Zodanga. Ljudi su ograničeni kao meni,
a žene tvrde kao kreveti. -Kojim poslom ste ovde?
On je moj posao. Recimo da ga vodim na sigurniji smeštaj.
Nismo primili takva naređenja. -Ali upravo sada ih primaš!
Lično sa usana Sab Tana koje se smeju.
Čujem da si neverovatno opasan. Uzmi me kao taoca.
Šta? -Uzmi me kao taoca.
Jesi li dobro?
Pomozite! Uzeo mi je mač.
Stražo!
Karteru, beži! Jedan ludak je krenuo na nas s mačom.
Karteru, ovuda.
Čekaj. -Tvoj red? -Moj red? Ko si ti?
Zovem se Kantos Kan. Služim princezi Deža. -Deža? -Tako je.
Kako ona kaže, ti možeš da nas odvedeš… tamo.
Rekla je da mogu da izvedem to?
Uvek se možemo samo predati. To radite na Džasumu, je l’ tako?
Hajde! -Skači!
Zdravo, dame.
Očekuje se da se pokloniš kad sam ja tu, kapetane Kartere.
Pokloni se.
To je valjda dovoljno.
Ukrao sam ga, kao što ste naredili. -Hvala ti, Kantose.
Hoću da pričam sa kapetanom Karterom nasamo. Pripazi vani.
Odmah devojke, idite.
Divno izgledaš. -Tradicionalna Zodanska nošnja, nosila je svekrva budućeg muža.
Malo je vulgarno za moj ukus, ali moja mišljenja će postati nebitna.
Nije valjda da ovo uzimaš u obzir.
Kakvog izbora imam? -Ne udaj se za njega. -Daj mi razlog da to ne uradim.
Hoćeš li ostati da se boriš za Helijum?
Deža… -Imamo jednu izreku ovde u Barsumu:
„Ratnik može promeniti metal, ali ne i svoje srce.“
Bio si u pravu.
Mogla sam dešifrovati komandu. To je komplet glasova. Obična faza.
Ponavljaj za mnom…
Otvori vrata!
Izgovori… -Deža!
Jesi li dobro, Deža?
...Džasum. Džasum, reci. Reci!
Deža! Jesi li sama?
Da.
Sama sam.
Dakle, kralju moj, mesec će uskoro da se uzdigne.
Da ne odugovlačimo sa postupkom.
Da. Da, naravno.
Imaćemo dosta vremena da pričamo.
Nego…
Ko si ti? -Amerikanac? -Ko ste vi, gospodine?
„Gospodine“? Definitivno si sa juga.
Karolina, Virdžinija? Iz Virdžinije si, zar ne?
Prelepo mesto. -Znate ga? -Ne koliko bih trebao, ali hoću.
Padva, čemu zadržavanje?
Izvinite, gospodine. Ulice su zakrčene. Održava se venčanje.
Povećana snaga i okretljivost.
Stvar gravitacije i anatomije, trebalo je da znamo. -„Znamo“?
Nema povećanja inteligencije.
Nego, ovo ti neće pomoći. Kakav se to Zemljak teleportuje ovamo,
skače i pravi nerede.
Ti si Tern. -Ternovi su mit.
Padva, pešice ćemo. -Da, gospodine.
Zovem se Matai Šeng. I ja ne postojim.
Zaista. Marljivo radim za to.
Izvinte…
Stvarno šteta. Ona je divno stvorenje i bila je veoma blizu.
Mislite na Deveti zrak? -Sada nije značajno.
Nakon večerašnje ceremonije, kada se dva meseca sretnu i kada daju zakletve,
ona i svako što zna nešto o Devetom zraku će biti ubijeni.
Kao kada seču glavu zveri. Brzo, čisto i precizno.
Šteta što nema ko da je upozori.
Ravnoteža mora da se povrati.
Kojim pravom se vi mešate? -Šta te briga? Ovo nije tvoj dom.
Nemaš obavezu prema ovim ljudima.
„Nemaš psa u ovoj borbi.“ Tako bi vi rekli u Virdžiniji?
Čovek bez svrhe.
Šta je vaša svrha?
Nemamo je.
Nas ne proganja smrtnost, kao vas.
Mi smo večni.
Ne razumem. Venčanje, sve ovo…
Zašto samo ne ubiješ mene i Dežu.
Istorija će pratiti svrhu koju smo postavili, Zemljače.
Izabrali smo Sab Tana da bude sledeći vladar.
Deveti zrak mora ostati u rukama nekog glupaka kojeg možemo da kontrolišemo.
Sramota Deže Toris u obliku venčanja smrti će zapečatiti njegovu vladavinu.
Igramo tako još od nastanka ove planete. Nastavićemo to, mnogo posle smrti tvoje.
Mi ne uzrokujemo uništenje sveta, kapetane Kartere.
Jednostavno upravljamo njim. Hranimo se njime, takoreći.
Na svakoj planeti sve uvek isto ispadne.
Stanovništvo raste, društva se razdeljuju, ratova sve više.
Krajnji ishod, zanemarena planeta se polako gubi.
Pripremite letelicu sa dva mesta zbog premeštanja zatvorenika! -Da, gdine.
Ako si besmrtan, nisi otporan na metke. Pokazaću vam kad se vratite na Zemlju.
Hajde…
Pokušavam, pokušavam…
Stražo, za njim!
Vula… -Rekla sam ti da će te Vula pratiti svugde.
Uradio je mnogo više od toga.
Čekaj… Gde ćeš? -Da spasim Dežu.
I trebaće mi vojska da to uradim. Upadaj.
Ne. Tarkovi ne lete.
Igra završena.
Tarse, hoće da ubiju…
Deža. -Isus zaista nagrađuje borbe oko prevladavanja.
Vidim mrtvaca. -Tarse.
Virdžinija kojeg sam znao je putovao ka Isu.
Šta su ti uradili? -Tal me je izazvao. Izgubio sam.
Virdžinija, kada sam video kako skačeš u nebo, želeo sam
da verujem da je to znak da nešto novo dolazi na ovaj svet.
Da se dobrota u Tarkovima može ponovo pojaviti.
Ali, prekasno je.
Tarse. -Nema veze. Moja ćerka je sa njenom majkom u raju. To mi olakšava.
Tarse, Sola…
Ustvari, ona je ovde sa mnom.
Ovako mi isplaćuješ svoj dug?
Tarse… -Nije mi potreban mač da odrežem tvoju glupu glavu.
Ustajte, idemo.
Gotovo je. -Glupost. Ostavi Tarku glavu, jednu ruku i on će osvajati, tako beše?
Tvoj duh me nervira.
Jesi li ovo ti uradio? -Banti.
Slabost, osećanja, prave ovom crvu da kvari hordu.
To su zločini Tarsa Tarkasa.
Ujedinjeni smo zato što se nazivamo nakazama.
Jaki smo, jer mrzimo slabost.
Neka budu uništeni, kao neiznešena jaja.
Je li to Bant? -Ne. To je Beli majmun.
Beži!
Tarse, daj mi ruku. Imaš četiri, daj mi jednu.
Oče! -„Oče“?
Tarse!
Ovamo, slepi majmune!
Oslobodi drugog.
Gledaj kako ti otac umire kao slabić!
Ne. Hajde da gledamo kako ti umireš.
Sola. Jesi li luda? -Ne. Krv mog oca me vodi.
Virdžinija!
Tražim pravo na izazov!
Nemaš pravo na izazov! Nisi Tark!
Jeste Tark! On je Dotar Sožat!
Dotar Sožat! Dotar Sožat!
Dotar Sožat!
Ko želi da dâ svoj metal mom?!
Kralj Zodange želi da uništi Helijum večeras. Ako Helijum
padne, pašće i Barsum.
Moramo zaboraviti stare mržnje! Tarkovi nisu uzrokovali ovo!
Ali Isusa mi, Tarkovi će ga dovršiti!
Krećemo ka Zodengi!
Znam da ovu sudbinu nisi izabrala za sebe ili za Helijum.
Ali izbor je luksuz čak i za kralja Barsuma.
Čak iako u tvom srcu… -Srce je luksuz.
Polako.
Zapamti, ona nije cena. -Cena je Barsum.
Zodanga!
Ti! Zašto je Zodanga nebranjena? Gde su svi drugi? -Premešteni su.
Van Helijuma. Ostala je samo mala grupa. -Sab i Deža Toris?
Gde su? -Oni su na venčanju, u Helijumu.
Ne! Odlučio sam. -To je jedini način da stignemo tamo na vreme.
Tarkovi ne lete.
Neka bude tako.
Ovo je ludo, Dotar Sožate. Umrećeš!
Videćemo se niz reku Is.
Idi kanalom, pazi se. Zbog mesečine ćeš leteti nisko.
Kao i preci pre nas…
Okupili smo nad mesečinom Barsumovih prvih ljubavnika.
Kloras i Toria.
Kao što su meseci spojeni u nebeskoj uniji, tako i mi
spajamo Sab Tana i Dežu Toris. Zodangu i Helijum.
Ne! Upaliće se Alaram. To je jedan od nas.
Za vreme okeana, nebeski ljubavnici izlazili su iz mora
svake noći da bi vodili ljubav u nebu.
Popijte ovu svetu vodi i bićete venčani. -Neka se desi ponovo.
Tvoj sam zauvek.
I ja sam tvoja, zauvek.
Kartere!
Zamka! Zodangine snage su do vaših zidina. -Odmah, uradi to!
Helijum pada!
Zodanga!
Deža!
Stanite iza mene, gospodine.
Kartere!
Baš lepo venčanje. -Da.
Helijumova sudbina je zapečaćena, Zemljače. -Kao što je i tvoja.
Hvala boginji što je bar to gotovo.
Virdžinija!
Lepo je leteti.
Isusa mi, bore se uz nas.
Brate! Ja sam Helijumac.
Kazaćeš mi sve o Ternovima. -Poštedi me, onda ću ti reći.
Jedino rešenje za ono što te osporava, je li tako, kapetane?
Deža će preživeti, ali neće uspeti da dokaže netačnu teoriju o Devetom zraku.
Uživala sam planirajući to. -Kartere.
Deža! -Beži nam!
Tarse, medaljon. Daj mi ga, kralju moj.
Ne!
Objasniću kasnije.
Pobedio si, kralju moj.
Sve je gotovo.
Ne baš sve.
Kralju, vidim da su promenio metal.
U svom srcu.
Deža Toris…
Da li bi princeza Marsa razmotrila brak sa konjanikom iz Virdžinije?
Nemam ništa da ponudim… -Da.
Džone Kartere, da.
Drevnim obredom meseca i vode, povezani ste zajedno.
Kao muž i žena.
Džone…
Nedostaju ti Tarkovi? -Izvini, nisam mogao da spavam.
Imam taj osećaj odjednom, da si ostavila svetlo ga gori
i otvorena vrata.
Vrati se u krevet. Neću dugo.
Vrati se odmah, Džone Karteru sa Zemlje.
Dođi…
Džon Karter sa Zemlje.
Džon Karter sa Marsa, zvuči bolje.
Gdine, moram izraziti najiskreniju zahvalnost što ste spasili Helijum.
Molim vas, čast je moja. -Pošteno, Zemljače. Tvoj je red.
Ne.
Pauele!
Osamdeset milona kilometara razdaljine, bez načina da probijem taj međuprostor,
bez načina da vratim svoje telo i dušu svom pravom domu.
Kao budala sam bacio medaljon.
Setio sam se Matai Šenga, njegovo znanje o mojoj prošlosti na Zemlji.
Značilo je da su Ternovi prisutni na ovom svetu. Planina u Arizoni je dokaz.
Možda ima još dokaza, druge stanice za Ternove skrivene širom sveta.
Saznao sam za šta je planina zlata korištena. Deset gorkih godina sam
tragao, na osnovu svih mogućih glasina i legendi koje su postojale o Ternovima.
Ali nisam pronašao medaljon.
ORKNI
Onda, došlo je do mene.
Kada je došlo, imao sam puno planove koje sam morao tajno da sprovedem.
Nisam mogao nikom da verujem.
Dugo sam sumnjao da Ternovi prate moja kretanja.
Gospodine… -Osećam se veoma bolesno, Tompsone.
Pozovi doktora. -Da, gospodine.
Tompsone, pozovi i advokata.
Naravno, gospodine.
Sada razumete razlog moje iznenadne smrti.
Razlog mojih bizarnih zahteva za sahranu.
Zbog čega se vrata otvaraju samo iznutra.
Dok moje telo umire na Zemlji, onda moja kopija umire na Marsu.
Ti si ključ! Ovo je zadatak koji sam ti poverio zajedno s mojim bogatstvom.
Zaštiti moje telo. Ternovi će pokušati da ga unište.
Dok si ti čitao ove stranice, oni su možda već to uradili.
Ja sam ključ. Ja, Edgar.
Ed, E, D, Ed… Trebalo bi da uspe.
„Dragi, Nede…“
Nikada me nije zvao Edgar, zvao me je Ned.
Ćao, Nede.
Otrov, potiče od ribe fugu, simulira smrt.
Nikada nisi našao medaljon. -Nisam. Zato sam ti zahvalan što si ga doneo.
Ja sam bio samo mamac? -Ne. Mnogo si više od toga.
Zaista mi treba zaštitnik, ako želiš.
Zbogom, Nede.
I Nede…
Traži svrhu, zaljubi se, napiši knjigu.
Vreme je da se vratim kući.
…Barsum. -Barusm.
PREVOD I OBRADA: Esmir Tahirović – HeadBurn3r. www.film-club.net